— 6

Čínské dámy vznešené velmi horlivě pěstují hudbu na kytaru a loutnu, která jest naší citeře podobna. Dějiny literatury vše-obecné, které sepsal Petrů, přinášejí na str. 21. vyobrazeni čínských hudebníků. Je-den hraje na dvojstrunné housle, dvě děv-čata pak na kytarách jej doprovázejí.
Klapkových nástrojů neznají a také snad žádný vznešený mandarin, a zvláště žádná čínská dáma asi by nechtěli učiti se pianu, aby si neotloukli své, třeba osm centimetrů dlouhé nehty, které jsou znamením vznešeného stavu. Jako jest muž v Cíně pokládán tím za moudřejšího, čím větší má břicho, at j iž má v hlavě učenosti sebe méně : tak jest pokládána dáma za tím vznešenější, čím delší nehty má. Proto chrání marnivé Cíiianky své nehty, malými futrálky, které jako náprstky nastrkují, aby se jim okrasa jejich nepolámala. U nás také lze viděti leckde hloupou čínskou modu dlouhých nehtů.
Vyjmenovali jsme, tuším všechny hudební nástroje čínské a podle toho můžeme si učiniti představu o čínské kapele. Fléty provádí melodii, k čemuž jiné nástroje zvláště bubny a gongy hlučí. I nebudeme se diviti, že všichni cestovatelé, kteří čínskou kapelu slyšeli, v tom se shodují, že produkce její jest ohlušující rámus, z něhož písklavá melodie vyniká. Proto se Čirianům naše hudba tenkráte nejvíce líbí, když klarinety a trouby hrají fortissimo, talíře řinčí a bubeník statečně kobylinu vydělává.
Přes to všechno zakládají si Číňané velmi na svém zpěvu a hudbě, která při žádné slavnosti scházeti nesmí.
Davis líčí hostinu čínskou, ku které byl spolu se soudruhy svými ke dvoru v Pekingu pozván a dí mezi jiným, že mezi hostinou hrála hudba infernální, že často slova svého slyšeti nebylo. Čas od času řinčely gongy tak silně, že by byly satana s celou legií ďáblů vystrašily. Mezi hudebníky na-cházeli se ohněstrojci, ktei•í prováděli své pyrotechnické umění, vypouštějíce rakety, prskavky, tal.že všechno bylo v ohni a kouř naplňoval celé okolí.
Milé čtenářky, tuším, by rády věděly jídelní lístek této hostiny. Davis o tom se nezmiiiuje, ale za to v zápiscích francouzského vyslance Laplace se toho dočteme a já, ač to do hudby nepatří, přece to pro chuti sdílím
První jídlo byly sušené a nasolené žížaly. Laplace podotýká, že mu to chutnalo, ale on nevěděl co to jí, teprve pak inu to pověděli, což mu ovšem způsobilo veliké pohnutí žaludku. — Uzené ryby, — močené

kůže, — holubí vej ce s fisulovou omáčkou, — kuřata, — larvy soumračníků (jeden druh večerních motýlů) — kachny, žraločí ploutve, — atd.: — což se zapíjí horkým rýžovým vínem.
Laplace poznamenává, že Číňané vznešení k velikému pohoršení chuti pozvaných Evropanů s velikým povykem vypouštěli hrdlem žaludkové větry, což za zcela žádnou neslušnost nepokládají jako my kýchání.
Častokráte bývají hostiny konány a mezi tím odbývá se divadelní představení, při němž ovšem hudba scházeti nesmí. Před-stavují-li se bitvy, nebo tragické scény, dělají při tom gongy pekelný rámus.
Při řádném průvodu svatebním nesmí scházeti hudba a — husy, které se vedou v průvodu a jsou prý symbolem manželské svornosti.
Hudba musí Číňana doprovoditi až ke hrobu. Před rakví zemřelého, nad níž ne-sena bývají nebesa, jede prázdný, bíle po-tažený vůz, ve kterém prý sedí neviditelná dušička nebožtíkova, jdouc na pohřeb vlastního těla svého. Přiznám se, že mi při čtení tohoto podivného a významného domnění Číňanů oči zavlhly.
P. Simon, missionář v Nankingu, pěkně a široce v letošních »Kathol. Missionen« celý průvod pohřební líčí, i hudbu popisuje. Koho to více zajímá, nahledni tam.
Zatím končím, opět připomínaje, že jsem nechtěl a z nedostatku autopsie ne-mohl psáti vědecké pojednání, nýbrž jen zajímavé klepy, které jsem porůznu sebral. Sbíral jsem drobty. Avšak i z těchto drobtů poznáme příchuti hudby čínské.
Jak vznešená, jak velebná proti tomu jest naše hudba chrámová ! jalo krásné naše služby Boží ! Clověk teprve tenkráte věc ocení, když s jinou ji srovná.
A nyní, milý čtenáři, si představ, že stoje proti Tobě zatal jsem obě pěsti; zdvihám je k čelu a točím jimi. Snad myslíš, že se chci s Tebou rvát — i Bůh uchovej, já jsem člověk mírumilovný — tak se s Tebou po způsobu čínském zdvořile loučím.
A poněvadž máme Nový rok, kdy se všechno — a v Číně zvláště — gratulacemi jen hemží, chci milým čtenářům »Cyrilla« také po čínsku gratulovati k Novému roku. Myslete si, že před Vámi rozkládám ně-kolik metrů široký a dlouhý arch červeného papíru — forma to čínských visitek — a na něm napsána jest po čínsku má gratulace, která zní: »fo, lo, šo« to jest: štěstí, jmění, dlouhý život.