— 7 5 —

tržitě jedním dechem, ničil by krásu jejich. Každé neuma dlužno tedy svědomitě analysovati, do melodických tvarů základních rozvrhnouti, tony hlavní, řekl bych, konstruktivní od pouze dekorativních přízvukem anebo protáhnutím patřičně vyjádřiti, celek posléze vzletně a hladce přednésti. Neuma náležitě porozuměné a přednešené je ušlechtilou, umělecky dokonalou arabeskou hudební. Ke mši adventní přicvičilo se třetí Credo z Ordinariuin Missae. Mše nacvičena jest s veškerými bohoslovci předzpěvováním dříve udaným dosti rychle, s menším pal: sborem zpěváků případný Introitus, Graduale, Offertorium a Communio. První ne-dělí adventní r, i88o a novým rokem církevním rozléhal se chrám Páně svato-Salvatorský po prvé vesměs chorálem gregorianským. (Viz »Cyrill« roč. VIII., str. 7., 28.)
Od památného dne tohoto chorál v kostele seminářském zníti nepřestal. Za první cliorální mší následovala druhá, třetí, čtvrtá, Requiem, Te Deum, žalmy a vůbec vše, čeho v průběhu roku církevního třeba jest. Lastým opakováním a stálým opravováním i zdokonalováním dostalo se chorálu onoho deklamatorního rhytmu svobodně proudícího, který vlastní krásu jeho tvoří. Za sedm let chorál v semináři zdomácněl. Tolik roků vyžadovalo se k docílení jakés takés dokonalosti chorálu, která závislou jest od lásky a obliby, s jakou se chorál zpívá. Obyčejně dlouho to trvá, než ona láska a obliba se probudí. Skrytou krásu a vnitřní cenu chorálu poznává člověk v moderních názorech hudebních pohroužený jen zvolna. Duše zbožná a jemnocitná ovšem rychle vniká ve skrytá tajemství jeho, která povaze drsné a chladné nepřístupnými bývají. U zpěváků pak na moderní hudbu zvyklých bývá kromě toho přemáhati předsudky a přetvořiti vkus hudbon světskou zaviněný, k čemuž nezřídka železné vůle a andělské trpělivosti se vyžadaje. To budiž pověděno na potěchu těch, kdož trpce si stěžují, že chorál zpěvákům jejich se nelíbí. Nelíbí se tak dlouho, pokud s nechutí se zpívá. Jakmile láska na poznání chorálu zbudovaná jest probuzena, zpívá se s nadšením a krásně. Velikým křížem pro cvičitele chorálu bývají jednak zbrklí hudebníci a virtuosní (?) pianisté, jejichž přemoudřelé moudrosti chorál se nelíbí, jednak chladní patronové, jimž pro samý rozum a hmotné prospěchářství srdce žamrzlo. I vypravovateli bylo v prvních letech přemáhati předsudky, buditi lásku a rozněcovati nadšení. S vděkem vzpomínám dob, že bohudík ! již minuly. `I,e polzoleni chladných patronů bez snah a ideálů

nevymřelo a nevymře, připomíná nácn slzavé údolí, kterým zvolna kráčíme ku krajinám, kde zpěvem láska věčná věčně se velebí.
Za sedm let v semináři Pražském chorál zdomácněl tou měrou, že bylo lze oba sbory na dvě tělesa roztříditi. Ve velkém sboru šlo již jen o udržování nacvičeného repertoiru, jehož zachování ne-vyžaduje ani desátý díl práce, jaká s prvním nacvičením spojena byla- Bez obavy bylo lze opakování nacvičených částí z »Ordinarium Missae« svěřiti praefektu choru, jejž horlivě podporuje vicerektor, josef Binder, chorálním cvičením veždy přítomný. Redaktor uj al se s b o r u m e n š í h o, j emuž každé neděle a každého svátku jest zpívati »proprium« mešní, Introitus, Graduale, Offertorium a Communio, jakož i Antifony a hymny nešporní. Jsou-li jisté hranice, které s mohutným tělesem velkého sboru pěvců více neb méně dle sluchu zpívajících překročiti nelze, zde v menším sboru zpěváků hudebně vzdělaných lze ustavičně pokračovati a přednášku chorálu zdokonalovati. Zde chorál až do jemných podrobností se studuje. Zde možno provésti veledůležité z p í vání j e-d n o t l i v c ů, které k docílení žádoucí jistoty v intonaci a uhlazenosti přednášky nutně se vyžaduje. Zde před každou neděli a svátkem konají se svědomitě přípravná cvičení pro p r o p r i a zpěvů mešních a nešporních. A jelikož praefekt choru současně se sborem velkým zkouší zpěvy o r d i n a r i a, nelze diviti se, že v seminářském chrámu Božského Vykupitele každé neděle a každého svátku ozývá se chorál zbožný, krásný, dojemný. Od té doby, co bohoslovci krásu chorálu poznali, oblibují si v něm, zpívají jej rádi a s nadšením. Různí hudební kritikové domácí a cizozemští s nemalou pochvalou psali v listech odborných o kráse chorálu bohoslovců semináře Pražského, které v letošním pašijovém týhodnu slyšeli zpívati v metropolitním chrámu sv.-Vitském. A přece to byla jen prostá deklamace žalmů, kterou tam slyšeli. Doznali, že z psalmodie jejich patrně vyznívala láska k chorálu. Dali svědectví pravdě. Co by byli řekli, kdyby si byli zašli z rána do chrámu Páně seminářského a byli si poslechli bohatě neumované a vzletně přednešené Graduale? anebo velkolepě znějící Credo? Bohoslovci Pražští chorál již skutečně milují a proto jej krásně zpívají a den co den zdokonalují. Cvičitel mnohdy již ničeho dále nepohřešuje, než větší líbeznosti hlasů, která bohdá! se docílí zpíváním jednotlivým.
Seminář Pražský zpívá neděli co ne-