YRI LL
ČASOPIS
pro k,ttulickolt hlldbli posv itnou
v Čechách, na Moravě a ve Slezsku,
zároveň
Organ Obecné Jednoty Cyrillské.
Majitel, vydavatel a redaktor
1888, Ročník XV.	F. J. L$HNER.	Číslo 10, Seminář Pražsk'

V předeslaných dvou článcích nadepsapých »Škola sv.-Rehořská« (»Cyrill« roč. XIII., str, t., g., 17., 25., 33.) a »Litur-;rická škola Cyrillská« (»Cyrill« roč. XV., str. 57. a 65.) vysloveny jsou zásady, jimiž říditi se jest pěveckým sborům kostelním, chorál svato-řehořský pěstujícím.
Ve článku prvém vylíčen jest obraz »š ko 1 y«,- kterou znamenitý instaurator chorálu, sv. Rehoř, pro zpěv svůj sám zřídil a sám vyučoval. Zakladatel chorálu znal ovšem nejlépe, čeho vyžaduje zpěv ním pro slavnou bohoslužbu upravený. Aby v přesvědčení se utvrdil, zašel si čtenář osobně do basiliky lateráuské, kde veliký papež slavnou mši svatou slouž;]. Zde každému se ob-jevila nezbytná důležitost »školy«, která se stala podstatným čit itelem »slavnostní« bohoslužby katolické. Skola svato-1,ehořská jest a zůstává nezrušitelným vzorem veškerým sborům chorál pěstujícím.
Za tou příčinou v druhém článku od-vozeny jsou stručně s uvedeného vzoru hlavní zásadv, na nichž za změněných poměrů věku našeho Ize zřizovati »chorální (liturgické) školy cyríllské«. Podstatu »liturgické školy chorální« tvoří t ř i z á k 1 a d n í požadavky: i. místo liturgické, kde škola zpívá, jest prostora před oltářem, — »chor« kostelní; a, oblek liturgický, jímž pěvci církevní jsou oděni; 3- p ř i d r užování se k obřadům, které dle církevního obyčeje pro chor při bohoslužbě platnost mají.

Uvedená trojice požadavků jest pohotově v seminářích. Bohoslovci účastnívají se slavnostní bohoslužby n a místě l i t u rgickém, vchoru,—oděni rouchem círk e v n í m, pi-idružuj íce se k obřadům pro chor platnost majícím. Jim tedy jest pouze třeba, aby ústa otevřeli a chorál zpívali, — a »škola« ve smyslu sv. Rehoře jest pohotově. Ostatně jest každý seminář z povinnosti školou chorální již z té příčiny, že choral jest »zpěvem církve katolické«. Proto zákony církevní jak obecné tak i zvláště české výslovně žádají, aby chovanci seminářů učili se zpěvu, zejmena cliorálu. Synoda Pražská r. i6o5 za arcibiskupa Zbyáka Berky duchem ryze církevním vedena nařizuje v kapitole »de Ordine« výslovně: »Minoribus Ordinibus non initientur, qui in cantus peritia versati non fuerint«. Před udílením svěcení vyšších ukládá pak žadatelům zkoušku ze zpěvu církevního: »Cum iis, qui ad ordines majores assumi volent, ab examinatoribus ezperimentum fiat, an in cantus peritia sint versati«. Znamenitý rozkvět zpěvu církevního ve vlasti naší za oněch dob zřejmě ukazuje, jak sladké ovoce zplodila tato otcovská péče o zpěv církevní v seminářícli. Vždyt i větší část nádherných kancionálů z věku přímo předcházejícího po-chází. Nesmí pak ovšem zkouška ta konati se tak, aby chovancům zkoušeným ku posměchu byla. Vědomé a svévolné zanedbá-vání zpěvu církevního u kleriků jest známkou smýšlení necírkevního. Zejmena za doby