-6g

částka roční ustanovila. Tak se stane po-měr z převráceného přímý, a učitel pak s větší chutí bude se přičiriovati o zvelebení hudby chrámové, bude věděti, že za to něco má. Ten špatný poměr at se co možná nejdříve odstraní ! Vždyt víme, že těžko jest zadarmo nějakou službu od ně-koho jen žádati. Sejdou se brzy po jednotlivých vikariátech porady, a tu při nich mohla by se tato otázka, kterou jednou se musí hnouti, náležitým spůsobem rozřešiti. Bez duchovních to nepůjde nižádným spůsobem, tolik ví každý. Podle množství funkcí

a podle obtíží, pak, což hlavní jest, podle jmění zádušního, necht se stanoví výše rernunerace. Kde dva ducliovní jsou, má varhaník v neděli a ve svátek také více práce, anyt dvoje služby boží dopolední se konají. Když tato otázka bude jen poněkud upravena, zajisté že reforma hudby kostelní pokvete, se rozšíří a také uspíší a jistě do-končí štastně. Nuže učili každý seč jest, učiníš to nejen k polepšení hmotného stavu ředitelů kůru, nýbrž rozmnožíš tím čest a slávu Boží !

Klepy o staré hudbě řecké.
Sebral Rud. Mo)2taues.

K původu hudby hledíc, byli Řekové toho pevného přesvědčení, že bohové zpěv a hudbu vynalezli.
V pojednání svém »o hudbě«, které Plutarch napsal a které jediným jest pramenem staré hudby řecké, klade Soterichovi v kap. 14. v ústa tato slova : »ne lidé, ale všemi přednostmi se skvoucí bůh Apollo jest vynálezce fléty i cithary. Důkazem toho jsou chory a oběti, které při zvucích flétny byly mu přinášeny, jakož i Alkaeus ve svých hymnách svědčí. Socha Apollinova pak na Delu v pravici třímá luk a v levici sbor charitelc chová, z nichž každá nějaký nástroj hudební v rukou drží, jedna lyru, druhá flétu, třetí syringu. Socha ta jest tak stará, že za původce jejího Meropovci se pokládají, kteří žili v dobách Heraklea. V nejvyšší míře jest proto hudba úcty hodná, poněvadž jest vynálezem bohů.« Potud Plutarch, který tímto zajisté pravdu pověděl, nebo hudba jest nejvzácnější dar Boží, řeči daný do vínku. Bůh dal člověku řeč, ne monotonní, ale zpěvnou, hudební. Mluvíme ne v jednom tonu, ale v rámci asi jedné oktávy; však také dle náhledu Pythagorova měl se i zpěv pohybovati jen v jediné oktávě. A poněvadž jest naše řeč zpěvná, jest otázka o původu hudby totožná s otázkou o původu řeči. Kdo za to má, že řeč v počátcích svých byla zvířecí, ten uznává tím též vola a osla za nadaného sice, ale dosud nevycvičeného hudebníka. Kdo však uznává, abych se Šafaříkem mluvil, řeč lidskou »za největší, nejdražší a nejkrásnější dar Boží«, ten uznává spolu, že Bůh s řečí i zárodek hudby člověku dal.
V tom se tedy Řekové nemýlili, že hudba jest vynálezem Boha a jeho dar.

V starých dobách květla jen hudba posvátná. Plutarch v kap. 27. dí, že se pěstovala hudba jen v chrámech a jen ke cti bohů a heroů; co Rekové od bohů vzali, to z vděčnosti zase bohům zasvěcovali. A když tušili, že rozhněvali bohy své, zpěvem usmířiti je hleděli. Homer v Illiadě, I. zpěv v. 472, nám vypravuje, když nastal mezi Řeky mor, tu synové statečných Achájů po celý den zpívali velebný paian, hledíce usmířiti Apollina dalekostřelného a ten s radostí naslouchal zpěvu jejich.
Zpěv svůj doprovázeli Řekové na hudební nástroje, které lidstvo asi velmi brzy vynalezlo. Pozorovali, že vzduch, štěrbinami pro-vívající, způsobuje zvulz a rovněž že i povázka nějaká, s obou stran napjatá, zvučí. Toto jednoduché pozorování je vedlo k hotovení nástrojů hudebních, dechových i strunových.
Dle udání Alexandra Polyhistora byl prý Olympos první, který do Řecka přinesl nástroje strunové a Hyagnis prý první vy-nalezl flétu. Jsou asi jmena těchto vynálezců mythická, ale historická pravda jest, že v Řecku dvě školy byly, jedna pro nástroje strunové a druhá pro flétu, obě školy pak spojil Terpander ve školu jednu, tak na-zvanou lesbickou, na které v Peloponesu založena byla hudba zvaná dorická.
Se zhotovováním hudebních nástrojů si Rekové mnoho hlavy nelámali. Dle pověsti vzal Hermes sleořepinu želvy a do předních dvou přirozených otvorů vrazil dva rohy kozy nebo sajhy, příčkou nahoře je spojil, natáhl struny a lyra byla hotova. Dutina skořepiny byla přirozenou resonancí.
Strun měly lyry rozličný počet. Byly lyry čtyřstrunné, laděné asi dle některého