-66

v nich se skrývá. Liturgie a zpěv liturgický jsou důležitým činitelem vychování kněžského. Zde objevuje se církev ve své velebnosti a svatosti.
4. O pěveckém zařízení školy chorální lze poznamenati, jak následuje:
a) K udržení zavedeného zpěvu chorálního vyžaduje se mnohem méně práce, než obyčejně za to se má. Vždyt nápěvy jsou zpěvné a snadno vštěpují se v paměti; opakují se každoročně a vnikají každým rokem také hloub do mysli. Obtížné bývá jen první zřízení, prvé zavedení chorálu. Chorál se odcizil lidu, zpěvákům a ředitelům chorů. Předním požadavkem jest, aby náčelník sboru, jemuž chorálu jest vy-učovati, sám jej znal a miloval. Pochopil-li sám podstatu jeho právě, nebude inu ne-snadno, aby i v jiných probudil nadšení a lásku. lllužno tudy zpěváky tak dlouho při dobré náladě udržovati,. pokud se jim ne-objevilo alespoň tušení o výtečnosti chorálu. Nejlepší obranou chorálu jest vedle důtklivého doporoučení církevního krása jeho hudební, souhlasnost s liturgií a ráz jeho modlitební.
b) Nemalé důležitosti jest volba z p ě-v á k ů. Opatrnou a štastnou volbou lze námaliu velmi si usnadniti, v opáčném případě přibývá mnoho plané a obtížné práce. Na žáku vyžaduje se:
a) dobrý h u d e b n í s 1 u c h a smysl pro hudbu;
R)	jasný, ohebný hlas;
zdraví, žádná náchylnost k churavosti, — dítě zdravé v dobře řízené škole pěvecké si nejen neuškodí na zdraví, nýbrž plíce si i sesílí;
S)	mezi vlohami duševními jest přede-vším zřetel míti k živé obrazotvornosti a vnímavosti mysli. Chladní patronové pro samý rozum málo prospívají škole pěvecké.
s) Zbožná mysl.
Pokud možno, volme dítky, jejichž rodičové si ve 'věci oblibují, dítky k horlivosti rozněcují; a dítky, o nichž se dá předvídati, že v pozdějších letech ve sboru zůstanou. Jak dalece do sboru chorálního lze připustiti zpěváky, kteří po celý život s hudbou kostelní zcela jiného druhu se za-nášeli, řídí se okolnostmi.
c) Ředitel sboru nesmí vyhýbati se důkladnému vyučování pěveckému, ovšem namáhavému. Není ani tak suchopárné ani tak nudné, jak často se za to má. Jakmile zpěváci poznají výhody, které jim z toho vyniknou, oddají se věci s horlivostí. Pocitují, že se k tomu vyžaduje vyšší zručnosti pěvecké než při zpívání dle sluchu.

d)	Je-li pohotově větší sbor, n. př, v semináři, kde zásadně všickui zpěvu se účast-niti mají, nutné jest r o z tří dění, aby se něčeho docílilo. Z počtu zpěváků hlasem obdařených a ochotných utvoří se škola dle vzoru římského. Tu lze snadněji vy-učovati; sní se umožní zpívati jemné modulace bohatých nápěvů. »Slzola« zpívá střídavě se sborem obecným; udává přesný rhytmus, oduševňuje nápěvy a jest proti-váhou těžkopádného sboru velkého, který by bez ní neudržel se na výši úkolu liturgickélio a hudcbniho.
Aby zpěváci v počátcích nebyli odstrašováni a lidu neposkytovalo se, co mu příliš cizým býti se zdá, lze v prvních dobách voliti takové mešní zpěvy ordinaria, které v pozdějších dobách povstaly a v pátém a šestém tonu se pohybují. Páskou, která spojí chor s lidem, bude pěstování písně obecné. Také melodicky bude přípravou na chorál. Píseň obecná musí však zůstati písní lidu, nesmí se přeměňovati ve vícehlasý zpěv umělecký. Má se zpívati jednohlasně, bez taktu a bez moderních diesí svým starým mohutným nápěvem, rhythmem svobodným jako hymny latinské. Písni obecné zůstaviti a zachovati prostonárodní jednoduchost jest pro pěvecký sbor jeden z nejtěšžích úkolů.
POrdinarium Missae« jest stálým a pevným základem zpěvu chorálního. Jakmile pevně se ujalo, lze cvičiti »propria«, která se pak co bohatější květy v přirozeném vývinu k němu přidružují.
e)	Budiž věnováno dostatečného času nacvičení zpěvů pro bohoslužbu. Ne-dostačí vyzpívati nápěv bezvadně v intervalech. Jest nutno, aby se zpívala s porozuměním a tudy náležitě se studovala. Stačí-li čas, odporoučí se -cvičení takové, aby zpěvák skorem sám od sebe ducha nápěvu pojmul a pochopil. Nejprve dáme zpívati intervaly, což jest cvičením pro slabší zpěváky; lepší zpěváci seznamují se mezi tím již s nápěvem; pak zpívají jednotlivé částky s textem; článkové kupí se v určitý rhythmus a jasné hudební tvary. Každá věta zpívá se posloupně jednotlivými zpěváky; co předchůdci ještě nejasným bylo, následující sluchem již se toho dovtípil a při opakování se to opraví. Posléze učitel větu předzpívá; nevyžaduje se k tomu žádného zvláště výtečného hlasu, má-li jen cit a dovede-li vyjádřiti život v nápěvu se ob-jevící. Konečně zpívá sbor společně. Zpívání jednotlivců jest nezbytné; zpěvák nabývá tím samostatnosti. K opravování chyb obyčejně odporoučívá se nejlépe, aby po chybě hned se zarazilo a po stručném