ASOPIS
ka,tolickoll	posvtIt11011
1888. Ročník XY,	F. J. LEHNER.	Číslo 9.
//i /.J~/,/~E/ib////////. ,'i ,///// /////////i// q~4,ID//A~//p/ / ///4/!%//////'/~Vi/////%///// //.Y./.O~f/N%/%/ /////L ///////Y'//////Y//////i/%////i/i///d///4./// .//!I//'//////Y-.K~
II.
Liturgická škola Cyrillská.
(Dokončeni).

Římská škola sv. Řehoře jest vzorem, dle kterého zřizují se sbory pěvecké, skládající se z mužů a hochů. Pohlaví ženské a lid vůbec účastní se zpěvu liturgického s místa v kostele jim příslušného na kruchtě a v lodi chrámové. Pěvecký sbor liturgický má však místo své v choru před oltář em. Vždyf chor kostelní název svůj přijal od choru (sboru) pěveckého. Pěvci liturgičtí jsou oděni rouchem církevním, dlouhou řízou (talárem) až po kotníky splývající a bílou cottou a ú č a s t n í s e o b-ř a d ů, které dle obyčej e církevního při bohoslužbě pro chor se předpisují.
Propast, která dělí sbor pěvecký moderním duchem časovým účinkující od školy pěvecké liturgicky organisované, ničím jasněji se nejeví, jako uvedenou trojicí, — inístem v choru před oltářem vykázaným, rouchem církevním a účastněním se obřadů. Zevnější tito tvarové nejsou sice hlavní věcí, n a l a d u j í však a p o m á h a j í ploditi věc hlavní, — ducha modlitby liturgické, pravé zbožnosti, živící se myšlénkami a slovy církve průběhem roku liturgického.
Nejdůležitějším jest místo choru kolem oltáře vykázané. C h o r— sbor liturgický — jest prostředníkem slova, tlumočníkem řeči mezi Bohem a l i d e m jeho. Brzy propůjčuje chor hlasu svého chválám a prosbám lidu, brzy zaznívá prostřednictvím jeho od oltáře a s nebe

odpověd milosti piná. Vždyf by i nám s po-divením bylo, kdyby při bohoslužbě starozákonní levité zpívající nebyli umístěni na stupních oltáře zápalného, nýbrž stáli kdesi za lidem u portiku. Posvátní obřadové, úklony, klekání, obracení se ku kříži, k evangeliu, podkuřování a líbání jsou ctihodnými, omilostněnými částkami bohoslužby a pobídkami k pobožnosti. Oltář jest střediskem a srdcem choru, chor jest doplňkem služby oltářní. Jen obé spolu tvoří dokonale a zcela onen posvátný úkon liturgický, jímž církev koná oběf tajemnou.
3, Církev nikdy nevzdala se myšlénky o církevní škole pěvecké. V knihách liturgických, v rituale, pontificale, ceremoniale vždy mluví se o »školen, která v četných dekretech církevních se předpokládá a v Římě nikdy-zcela nezanikla. Nutno tudy, aby se obnovila. Nelze ovšem nadíti se, aby všudy skutkem se stala; prospěje však vždy, víme-li, co jest ideálem církve. Uvedené na zřeteli majíce, s větší bezpečností přizpůsobíme se poměrům časovým a vypouštějíce, což jest pod. řízeného, podržíme, což jest podstatného. Seminářům a podobným ústavům duchovenským uskutečnění myšlénky církevní nemá býti žádnou nemožností. Chorál má býti radostí a láskou seminaristů. Nastávající kněz měl by v duchu církve tak žíti a s institucemi církevními tak důvěrně se obeznámiti, aby byl s to o':usiti sladkého pokrmu, který