— 62 —

článku ani zmínky; pana spisovateli se, jedním slovem řečeno, nynější zpěv chrámový vůbec nelíbí, a na místě, aby něco navrhoval, zavrhuje vesměs všecky nynější písně, které školní mládež v kostele zpívá, i táže se ku konci, jaké budou tedy ty naše nové ]costelní písně pro mládež, a kdo a kdy a jak bude mládež školní zpěvu chrámovému vyučovati?
Chtěl-li p. spisovatel článkem svým toho docíliti, aby učitelstvo o této záležitosti přemýšlelo, ano i veřejně o ní pojednalo, dosáhl účele svého; neb vida, jak nesprávně, křivě o našich českých, kostelních písních soudí, a jak nepravou cestou bychom kráčeli, kdybychom se dle úmyslu p. spisovatele řídili, umínil jsem si o této věci pro-mluviti.
P. spisovatel přišel na své cestě kdesi do kostela. Varhany spustily »Zde v skroušenosti padáme«; avšak pi-ítomná školní mládež nezpívala, ač zpěvníčky v rukou měla. A proč že nezpívala? Inu čekala, až přijde »dobrý zpěvák« mezi ni a zpívati počne! Konečně ku konci mše sv. přišel, a aj, jaký to div: z počátku zpíval prý sám, pak se k nětnu přidali dva, tři žáci a na konec zpívala veškerá mládež, že byla radost poslechnouti. I táže se, kdo že v té vteřině to spůsobil, že veškerá mládež zpívala? Odpověd: Jediný byl to žák. Proto praví dále: »Jen potřebí jednoho zpěváka dobrého, ostatní se najdou hned; cvičme alespoň jednoho žáka dle not zpívati, posadme ho mezi ostatní žáky a spusttne píseň: za chvíli uslyšíme zpěv sborový, mnohohlasný.«
Jsem celý udiven po přečtení tohoto návrhu! Kdo chce ve chrámé docíliti zpěvu sborového, mnohohlasného, ten nemusí nic jiného dělati, leč jediného zpěváka vycvičiti! P. spisovatel myslí snad zpěvem sborovým, mnohohlasným pouze zpév ten, při němž veškerá mládež jednohlasně zpívá ; avšak toho nikterak a nikdy nedocílíme, necvičíme li všecky žáky, celou školu ve zpěvu; bez cvičení není umění. Hlavní obtíž zpěvu kostelního vidí pan spisovatel v nápěvu; ten zdá se mu býti při našich ko

stelních písních pi-íliš vážným, loudavým, a mládež — tot učiněný pohyb, živá voda, pružný vzduch! Proto navrhuje: »Dejte kostelním písním jen jiné nápěvy a máte hádanku rozluštěnou, proč naše děti nerady a časem nehezky v kostele zpívají.«
Co se nápěvu našich starých kostelníchi písní dotýče, známo jest celému světu, že se jim nápěvy písní jiných národů hned ta!: nevyrovnají.
Vážné jsou ovšem tyto nápěvy; zpívají-li se snad někde loudavě až do ítmoru, toho jest vinen ředitel kůru; proč jinak a lépe nenaučí lid zpívati? Zpčv lidu musí se říditi dle i•editele kůru a nikoliv naopak. Ceská píseň potřebuje tempa rychlejšího; nechá-li se lid zpívati, jak snad byl uvykl a jal; se mu líbí, pal; ovšem takový zpěv nestojí za mnoho. A máme-li my Čechové písně, že se jim písně jiných národů nevyrovnají, proč bycho.n je jinými nápěvy opatřovali, když se velebnosti nápěvů jejich obdivujeme?
' e p, spisovatel touží po jiných nápěvech, myslím, že toho příčínou bude asi neznalost nápěvů starých písni; neb uvádí nám za vzor písně »Ach můj nejsladší Jeiíši« a »Mé jsi potěšení.«
Právě tyto dvě písně nemají ani stínu z nápěvů starých; obě povstaly na počátku minulého století, a slova i n ipěvy jejich ukazují zřejmě na ducha již valně nečeského. Písně našich bývalých literátů a zvláště písně rorátní jasně nám ukazují, jaký duch má vanouti nápěvem, má-li to býti nápěv písně české. Nápěvy starých, českých písní skládali mužové věrou nadchnutí; nápěv té které p ísně plynul jim z hloubi duše, z plného přesvědčení; co zpívali, tomu věřili. Nemohu pochopiti, jak může nyní leckterý skladatel, který do kostela, snad co vyšel ze školy, jaktěživ nepřišel, a přišel-li tam, nešel tam k voli pobožnosti, nýbrž k v%li zábavě a jak může žid aneb »svobodomyslník« složiti nápěv k písni kostelní ! To jest mi a zůstane hádankou, On ovšem může sloiiti nápěv líbezný ; ale církevní nemůže býti nikdy, protože se nezakládá na pravdě, na přesvědčení.

Cyrillská kronika.
0 Pražské hudbě posvátné. V 6, a 7, čísle	Různými okolnostmi pobádán ztrávil jsem letošní
NVittových »Fliegende Blátter fdr katholische Kirch.-	(t8W pašijový týden v Praze, abych byl svědkem
Musika píše Vídeůský zpravodaj hudební 0. Miiller	velmi vychvalovaného a velmi proslulého zpěvu cho‑
o Pražské hudbě církevní v článku »Ueber Prag und	rálního otců benediktinských v Emausích. Dle všeho,
Wiena, jak následuje:	co dříve jsem četl a slyšel o zpěvu tomto, nesměl