— 60 —

apoštolům slovanským, na počátku pouti Velehradské, na rozloučenou s Velehradem; píseň o sv, andělu strážci, o sv. andělích a hymnus nešporní; na den jména Panny Marie 2; o sv. Ludmile; na den sv. Vácslava ke mši 2 a písně svatovácslavské 2; hymnus nešporní na den posvěcení chrámu Páně a na slavnost všech svatých s písní; o sv. Martinu, sv. Klimentu, sv. Katei-ině; hymnus nešporní o sv. apoštolech vůbec, na den sv. mučeníka, sv. vyznavače biskupa z, sv. panny a muč, z, světice, která ne-byla pannou. Kesponsoria. Hymna papežská a národní.
Aby dílo takové bohatosti a rozmanitosti v život uvedeno bylo, třeba jest moudrého návodu, kterak lze při zavádění a cvičení si počínati. Ani toho zkušený Ludvík Holain neopominul. Praví v úvodu :
»Poněvadž »Úpiný kancionál arcidiecése olomoucké« po stránce zpěvné dílem téměř naskrze novým jest, nebude možno vedle něho užívati zároveň kancionálů dřívějších. Ze však lid moravský s lenihou Bečákovou, již mnoholetým výhradným užíváním na dobro uvyknul, nerad se bude loučiti, jest na bíledni. Uváděj ícím nový kancionál bude tudíž počínati sobě s náležitou opatrností, aby nevzbudili nechuti a odporu se strany sešedi-,vělých milovníků starého kancionálu proti »těm novotám«. I nebudeme zajisté káráni z neskromnosti, položíme-li sem některé pokyny, jež v té pří-čině čerpali jsme ze zkušenosti vlastní i cizí.
i. Neodstraňujme žádné oblíbené písně staré, byt i dosti chatrna byla, dokud ji lepší novou písní nahraditi nemůžeme.
2. Při nesnadném podniku, jakým ob-rození. a zvelebení zpěvu kostelního bez odporu jest, vede k žádoucímu cíli zvolna sice, ale za to zcela bezpečně, cesta jediná. A tou cestou je škola. Ve škole má s učitelem kněz budoucí obec v ruce: bude-li tam zpěvu církevnímu náležitá péče věnována, dospěje časem pokolení, jež dojista vyhoví všemu, co jen mile od církevního zpěvu lidového očekávati smíme. A kterak asi měli bychom ve škole při pěstování zpěvu kostelního sobě počínati, bychom se s kýženým zdarem neminuli?
Přednosta školy, dorozuměv se s duchovním správcem, vybere z »malého kancionálu« nejprve některou snadnější píseň, která se hodně uchu zamlouvá, ale dosud na farní osadě testem i nápěvem neznáma jest. Pp, učitelé naučí jí žáky po třídách, načež sejdou se všechny třídy do kostela mimo bohoslužbu ke zkoušce generální. Zprvu

necháme dítky i zde zpívati bez průvodu varhan, abychom nespůsoby a poklesky, jichžto se některý pěvec snad ještě dopouští, snáze postřehli a napravili. Když takto píseň všestranně vypilována jest, když všichni zpěváci každou větu současně začínají a současně končí, slovem : plyne-li zpěv již jako z jedněch úst, pak teprve necht přidají se l; němu varhany. Tu pak třeba zase při-hlížeti hlavně k tomu, aby zpěv a varhany stejným krokem vedle sebe kráčely, zejména aby varhaník nemusel pokaždé s prvním akkordem na počátek zpěvu nějakou vteřinu čekati.
3.	Mezi tím, co mládež ve škole nové písni se učí, promluví duchovní správce k farníkům s kazatelny o vznešeném účelu a potřebných vlastnostech zpěvu kostelního. Účelem zpěvu církevního jest: pi•ispívati k rozmnožení slávy Boií a ku mravnému povznešení a zušlechtění věřících. 'Lpívajíce písně nábožné přinášíme Bohu jednak po-vinnou obět chvály a díkův, jednak chceme vyžádati sobě na Pánu Bohu potřebných milosti. Není tedy píseň kostelní leč zpívanou modlitbou. Tato její povaha žádá ne-zbytně, aby píseň chrámová byla jednoduchá sice a prostičká, ale zároveň i vážná a velebná, významná a zvroucnělá, aby tudíž ani ve slově ani v nápěvu neobsahovala nic malicherného nebo titěrného, nic lehkovážného neb laškovného, nic světáckého nebo trivialního. Avšak při vší vážnosti a velebnosti nemusí píseň chrámová vésti sobě vždy a stále jen smutně a zasmušile, anobrž žádoucno jest, aby ob čas i vesele — svatou veselostí — sobě zajásala, aby zpívající obec k radostným a nadšeným chválám Božím roznítila; vždyt »veselého dárce miluje Bůh«. Všem požadavkům, které shora uvedeny jsc,u, chce »Úpiný kancionál arcidiecése Olomoucké« jakož i pěvce »Průvod varhan« co nejčokonaleji v}'hověti; kromě toho má touto sbírkou nápěvů vráceno býti lidu našemu vzácné dědictví po otcích, pi-ebohatý poklad mistrných a ryze církevních melodií, jež mu nepřízeň doby takřka násilně byla vyrvala.
Uslyšíce farníci při společných službách Božích své maličké zpěvem tak velebným chválu Boží hlásati, kteří z nich sobě rádi zazpívají, sami se přihlásí, že by se té pěkné nové »notě« též rádi naučili. I o-známí dp. farái• : »Kteří z dospělých by se té nové písni naučiti chtěli, necht ostanou po službách Božích na chvíli v kostele.« --A tak nemine někdy ani 14 dní, a nová, ušlechtilá píseň jest na farní osadě zavedena. Jindy, zvláčtě tehdy, má-li píseň více