— 5O —

proslulé velikým množstvím hudebníkův a zpěváků. Tu býval již ode dávna cvičen ve zpěvu značný počet chlapců, kteří pak při-jímáni byli v Praze, v Brně a ve Vídni při rozličných chrámech za vokalisty (sopranisty neb altisty). Bylit i slavný někdy pěvec Lukes a proslulý nyní tenorista Broulík, oba rodáci Ustečtí, takovými vokalisty. Vakalisti tito (sopráni) zpívali již v io. a i r. roce svého věku čistým silným hlasem až do á', ba mnohý až do lí', a tento tónový objem podrželi často až do 15, roku kdy začali mutovati.
Jak nabyli tito chlapci tak vysokého objemu hlasového? -- Zajisté jen častým náležitým cvičením! — Proč by tedy i ve škole nemohlo býti zavedeno cvičení hlasu všem žákům společné, jímž by hlas jejich jak náleží do výše se rozšířil, aby pak zpěvu písní nebylo se omeziti jen na úzký obor tónu? Ovšem, že nevypěstíme ve škole hlas žáků v té míře, jako jest hlas zmíněných vokalístů, nebot k tomu by bylo zapotřebí cviku denního. Tolik však každá škola za dobu šesti až osmi let při dvou půlhodinách týdně do-cíliti může, aby žáci až do j" bez na-máhání zpívali.
Proč by se mělo ve vyšších třídách od zpěvu dle not upustiti, nepochopuji. Dočítánie se ovšem i ve výborném díle »P r a x e v c š k o l e n á r o d a í« dle Kehra Krčkerrr vzdělaném, že i tu není přáno vyučování zpěvu dle not; jest o tom doslovně psáno takto: »Co tkne se způsobu, kterým jest cvičiti písně, bylo o tom dosti sporův, má-li se cvičiti za pomoci not či toliko d l e sluchu. Dle mého mínění není pro školu národní známost not potřebna. Především jest prohlížeti ]c tomu, že za vyučování zpěvu jest vycvičení sluchu věcí nejdůležitější a že vycvičení to může se toliko díti předezpěvováním (naslouchá-ním zpěvu) a zpívánim (napodobováním), ale nikterak známostí notové nebo cifrové soustavy, ani pojmenováním druhu taktův a stupnic. Dále jest věcí nepopíratelnou, že lid bud dle not naprosto nezpívá, bud pro zpěvuje dle nich jen zdánlivě; nebot inezi známostí not a znalostí zpěvudlenich jest veliký rozdíl.
Tisícové lidí noty znají, ale zpívati z not u rn ě j í jen řídcí. Pouhá známost not jest nepotřebné obtěžování paměti; umění zpívati dle not předpokládá vnitřní nazírání všech vnitřních poměrů tónových, říkajíc myšlení v tónech, kterého nenalézáme často ni při těch, kteří po několik let vyučováni jsou hudbě, za př. hře na

klavír. Konečně jest zkušeno, že theorií hudební podporuje se zpěv velmi zřídka, ba že druhdy se zanedbává, poněvadž dítky pro salnu hudební theorii, pro p o u č o v á n í o umění hudebním nedostávají se ku p r o-v o z o v á n í umění toho, totiž ke zpěvu. Zpěv theoretickými poučkami podporuje se tak málo jako za př, čtení nebo psaní výklady pravidel o dobrém čtení nebo nekonečným poučováním o formách písmen, k jejichž napodobování pak nezbývá dosti kdy.«
Budiž mi však rozuměno, v jakém toliko smyslu přimlouvám se za vyučování zpěvu dle not. Nechci, aby se žáci cvičili zpívati písně »za pomocí not«, nebot k tomu by za nejpříznivějších okolností nemohlo dojíti dříve, až v posledních třech letech školních. Proto pravím i já: Písně, kterým žáci pro školu nebo pro život naučiti se mají, cvičtež se výhradně dle sluchu. — Ze však i v praktickém životě hudebním vzděláním jednotlivců společenský život se podporuje a zušlechtuje, myslím, že jest povinností školy položiti základ i v tomto směru, což zajisté se stane, jestliže budou žáci též ve škole postoupně dle pravidel hudebních ve zpěvu dle not cvičiti se. Nemyslím tím tedy jen »pouhou známost not«, nýbrž skutečné »nazírání všech vnitřních poměrů tónových«, p o lti u d j s o u ž á c i s to, by je pochopili. Nejsem pro to, aby se žákům činily »široké hudební výklady theoretické, pro které by se ani ku zpěvu do-jíti nemohlo«; leč úpině je obejíti bylo by však zase takovou chybou, jako cvičiti žáhy ve psaní pauze napodobováním předepsaných písmen beze všeho »poučování o je-jich tvarech«, jako nělzdy se dělo. Theorii s praxí dlužno vždy pojiti, a tak to i při vyučování zpěvu dle not musí býti.
Uznávám, že ve školách jedno-, dvou-, tří- a čtyřtřídních různost oddělení žáků v jedné třídě vyučování zpěvu dle not velice stěžuje, téměř nemožným činí; avšalc na školách p ě t i - a v í c e t ř í d n í c h není žádné podobné překáiky, pro kterou by od vy-učování zpěvu dle not upouštěti se mělo, naopak, jest žádoucno, aby na školách těchto z příčiny výše uvedené též zpěvu dle not se vyučovalo.
Netřeba se tu vymlouvati tím, že ne možno jest při hromadném vyučování žáků dodělati se takového výsledku jako di-íve, kdy učitelé žáky jen hudebně nadané zpěvu dle not denně po školnhn vyučování cvičili, a proto již vyučování zpěvu dle not zavr-