— 43 —

liturgie končí. Finale dramatu vyznívá mírem a blažeností.
Dopověděl jsem o chorálu při zpívané mši svaté, co stručně ze stanoviska h i s torického, uměleckého, krasoumného a praktického říci se dalo.
Zadíváme-li se v duchu ještě jednou přehledně po všech těch krásných zpěvech, po těch melodických pokladech zde nahromaděných, jejichž vzácnou cenu vlastním názorem jsme právě poznali, duše naší zmocňuje se lítost a roztrpčenost, lzdyž si vzpomínáme, co v kostelích našich městských a vesnických nastoupilo na místo chorálu. Jaká hojnost požehnání rozlila by se opětně po osadách křesťanských, kdyby vznešeným nápěvům těmto dostalo se opět platnosti příslušné, kdyby chorál posvěcujícím vlivem svým zase hýbal útrobami věřících, kdyby zase mu bylo rozuměno, kdyby opětně i lid, pokud lze, jako druhdy též nyní jej pro-zpěvoval! VždyE jednoduchý, prostý a zpěvný chorál jest právě lidu o b e c-n é mu tak snadno přístupný, vyjímajíc snad jediné Graduale, které beztoho cvíčený sbor s ostatními částkami Propria přednáší. O r‑
d i n a r i u m mešní ]ze všalc snadno zpívati c e l é osadě. Není také at;i třeba, aby osada uměla zpívati c e l é Ordinarium Missae. Pro počátek stačí jedna mše, nejlépe »Missa in festis solemnibus«, nad jiné vynikající zpěvností a vzletem, l; níž hodí se III. C r e d o. Když v chrámu Páně zdomácněla, možno přicvičiti mši »i n festis duplicibus« v Ordinarium na p r v é m místě otištěnou, k níž sluší I. C r e d o. Jakmile obě sobecněly, lze pro svátky Marianské nacvičiti prvou mši »B e a t a e M a-r i a e«, posléze pak pro celou dobu adventní a postní mši »in dominicis Adventus
e t Q u a d r a g e s i m a e«. Ctvero mší těchto stačí pro veškeré období roku církevního. Nacvičí-li se později i R e q u i e m, neschází ničeho více. A toho lze docíliti na každé, i té nej menší, nej chudobnější a nejodlehlej ší vesnické osadě, kde duchovní správce a učitel o to se zasadí. Které skladby jsou s to, aby předčily tyto prastaré, ctihodné, posvátné, liturgické melodie i hudební cenou tak vynikající? Tvář katolíka studem se rdí, vzpomíná••li si, jak nuzné a ohavné bývají surogaty, které v katolických chrámech při oběti nejsvětější zaujaly místo chorálu církevního.
Hanbu tuto odkliditi tak, aby kromě smutné a odstrašující vzpomínky nezůstalo po ní žádné, ani nej nepatrněj ší stopy, j est velikým,

důležitým a vznešeným úkolem Obecné Jednoty Cyrillské.
Pokračováním rozpravy o chorálu nadešlo poledne.
Odpoledne shromáždili se veškeří účastníci exercicií Cyrillských v Rudolfinum, aby si prohlédli a slyšeli největší a nejlepší var-hany Pražské, k čemuž ředitelství Rudolfina ochotně svolení udělilo. Varhany jsou mistrným dílem, zhotoveným dle nejnovějších výzkumů a zkušeností varhanářem W. Sauerem ve Frankobrodě nad Odrou ; mají trojnásobný manual a 5o registrů. Za stroj zasednul profesor Josef Foerster, s veš kerou mechanikou již obeznalý, předváděje nejprvé jednotlivé hlasy, napotom různé kombinace registrů improvisovanou hrou v pravdě mistrnou, připraviv takto veškerému posluchačstvu nezapomenutelný požitek umělecký, načež objasňoval vnitřní ústrojnost velkolepého nástroje hudebního, dopustiv i jednotlivým odborníkům, aby za stroj za-sedli a o výtečnosti jeho se přesvědčili.
Z koncertní síně provedl zpravodaj hosty obrazárnou a museem průmyslovým, jakož i jinými prostorami Rudolfina s laskavým svolením kompetentních představenstev.
Za návštěvy této přiblížila se sedmá hodina a šli jsme společně k Dominikánům do kostela sv. Jiljí, kde zpravodaj požehnání měl, při kterém škola Cyrillská před-nesla litanie Lauretánské od zvěčnělého P. Pavla Křížkovského.
Tklivou pobožností večerní skončil se druhý den tridua Cyrillského.

III.
Kdykoli exercicie Cyrillské v Praze se konají, bez návštěvy Emaus nebyly by dokonalé. Kdo třeba jen jednou byl přítomen lconventuální mši svaté a nešporám v kostele lclášterním, chorálem již nikdy více nepohrdne. Komu se chorál dosud nelíbí aneb kdo má nějaké pochybnosti a předsudky, zajdi si několikrát do Emaus a bude světlo. Dojem chorálu kromě vzorného přednesu zde i tím se zveličuje, že se zpívá na místě liturgicky stanoveném — v choru přímo před oltářem, na němž obět nejsvětější se koná, a to pěvci církevními, rouchem řeholním oděnými. Toho i onoho chorál k u d o p 1 n ě n í vyžaduj e, aby se totiž zpíval sborem pěvců liturgickým rouchem oděnýchpředoltái•emv choru kostela, A jelikož každý chrám Benediktinů Emausských míti nemůže, třeba jest Benediktinů t. j. chvalopěvců k tomu si vytvořiti. Jako ve všech jiných oborech života náboženského