— 42 —
Páté exercicie Cyrillské.
Napsal F. J. Lehner. (Dokončení.)

Papež Sergiuš (t 700 stanovil, aby »Agnus Dei« od duchovenstva i lidu věřícího zpíváno bylo. Z uvedeného rozkazu opětně se spatřuje, kterak církev o to usiluje, aby i shromáždění křestané zpívané mši svaté obcující zpěvem svým účastnili se tajemné eběti. Nápěv jest tak jednoduchý, že se mu lid od pěvců hravě přiučí, a opakuje se namnoze v jednotlivých odstavcích trojího Agnus. Zde ani latina zpěvu obecnému na závadu není, jelikož každý křestan z litanií rozumí slovům »Beránku Boží, který snímáš hříchy světa«. Stačí tedy, když duchovní správce při výkladu lid upozorní, že »Agnus Dei« jest »Beránku Boží«. Těch několik slov latinských, jejichž překlad lid z paměti zná, snadno si zapamatuje. Zpěv tento žbožnou vroucností provanutý a v posvátné chvíli úkonu liturgického ú s t y v e š k e r é h o 1 i d u jednomyslně tlumočený — jaká to krása! Přátelé Cyrillští ! Chorá 1 jest obecný m zpěvem církve katolické. Učiňte jej opětně obecným zpěvem lidu katolického při zpívané mši svaté. S»Agnus Dei«, jemuž z překladu každý rozumí, tak snadno lze počíti. Veškerá školní mládež hravě se tomu přiučí v jediném cvičení a od ní za krátkou dobu lid všecken si to osvojí. K trojnásobnému »Agnus Dei« při-čiňte pak trojnásobné »Sanctus«, které též každý v překladu zná. A kromě uvedeného lze lidu hned při počátku mše svaté účastniti se zpěvu střídavě se sborem pěveckým v »Kyrie eleison« tím spůsobem, že osada v chrámu Páně shromažděná za bohatými neumami, které sbor pěvecký na kruchtě anebo před oltářem zpívá, střídavě druhé »Kyrie eleison«, první a třetí »Christe eleison« a opětně druhé »Kyrie eleison« vkládá a to nikolivěk umělými neumami, nýbrž recitativně na jediném, základním tónu. Jestliže pak všickni přítomní i k responsoriim mešním přizvukovati budou, více neb méně lhostejní diváci pro-mění se v horlivé spoluúčastníky nejsvětější oběti, jakých církev katolická kolem stolu eucharistického míti žádá. A ku do-cílení záměru církevního takového významu nevyžaduje se ani dlouhé přípravy, ani nějaké zvláštní umělosti. Stačí, aby duchovní pastýř osadu svou zasvětil v nad-přirozenou krásu a hluboký význam vznešené liturgie katolické. Zbožný lid náš dojmům krásy liturgické tak přístupný snadno

osvojí si, co v srdci jeho již žije. Třeba pouze okopati půdu, aby z kořenů v zemi ukrytých vyrazila a vypučela rajská květina. Přátelé CyrilAtí ! Nechat brzy a všudy po dědinách a luzích vlasti naší vypučí ta vnadná květina. Sobecněním chorálu obrodíte nejen hudbu posvátnou, nýbrž také smýšlení katolické. Za dřívějších věků ve vlasti naší každý vzdělanéjší měštěnín latinou rozprávěl, proč by na sklonku osvíceného (!) devatenáctého století nebylo lze osadníky přiučiti několika latinským slovům a větám, jejichž překlad již každý ví a zná. Náš vzdělaný rolník a řemeslník po příslušném výkladu porozumí dobře těm myšlénkám a slovům, která při zpívané mši sv. chorálem pronášeti bude. Nežádá se na něm, aby papouškoval, nýbrž má latinou zpívati, co překladem mu itlumočeno bylo. Když v letech pacholeckých jsme ministrovávali, jadrně nám ta latina od rtů odpadávala a za let študentských ony prvotiny humanitního vzdělání nám na škodu nebyly. Co zmohl hoch, do-káže s větší důkladností jinoch a muž, dívka a žena. Chorál gregoriánský s obecniti, bud nyní předním heslem Cyrillským.
Třetí »Agnus Dei« zakončuje se prosbou za pokoj a klid duševní, »dona nobis pacem«, které teprv v pozdním středověku za »miserere nobis« nastoupilo. V Lateránském hlavním a rriateřském chrámu Páně církve katolické zpívá se až dosud i po třetím »Agnus Dei« »miserere nobis«.
Koří-li se veškeren lid Beránku Božímu před svatým přijímáním tak dojernně troj-násobným. »Agnus Dei«, po přijímání sbor liturgický díky vzdává jemu chorálem »C o m-m u n i o«. Jest to zpěv prastarý. Již apoštolské konstituce nařizují, aby mezi při-jímáním lidu věřícího se zpívala slova žalmu: »Gustate et videte, quoniam suavis est do-minus«. Byla to píseň vděku a lásky. Starý verš Communia v chorální m š i z á d u š n í dosud se zachoval. Na den sv. Vavřince zpívá se Communio: »Oui inihi ministrat, me sequatur: et ubi sum ego, illic et minister meus Brit« z Commune unius Martyris. Vykupitel slibuje věrnému služebníku svému odměnu nejkrásnější — nebe a sebe. Slova Communia jsou nazvíce krátká, jedna nebo dvě věty. Nápěv jest prostý a jednoduchý, překvapující mnohdy závěrkem, vyjadřujícím klid duševní, vniterné uspokojení, blaženost. Tot dozvuk, kterým