k,,Itolick oll	posv'fttuo1i
Gyrillgké. 1888, Ročliík XV,	F. J. LEHNER.	Čislo 6.
Rozšiřuje se „musica sacra"9
Napsal František Paško.

Na všech stranách naší milé vlasti po-číná už svítati. Paprsky ranního slunce už vzešly a pozlacují mnohý chrám na vrchu stojící; ano vnikají svým oživujícím svitem i do údolí, aby také zde nastalo pravé světlo denní, aby také zde našla svůj útulek stálý v pravdě posvátná hudba chrámová. Předsudky, mylné náhledy o ryzosti kostelního zpěvu vstupují jako chmůry noční do pozadí, nevkus staré pokažené hudby vždy více mizí a to v naší době, kdy tak mnoho do nevěry a nákazy mravní stěžováno si bývá. Půda pod nohami Cyrillistů svědomitých se šíří a upevňuje. Jednotlivé chrámy s přesným zpěvem církevním; jež považujeme za stálice na českém blankytu jednot Cyrillských, přibírají vždy více a více planet, sousedních to kostelů menších, v nichž »musica sacra« oblibovati si počíná. Mnohá svatyně mohla by se chlubiti krásným chorálním zpěvem a dáti se vepsati v katalog jednot Cyrillských, a co jako na zapřenou provozuje, bylo by pak konáno úpiným jménem, firmou otevřenou. Pisateli těchto řádků jsou některé kostely povědotny, v nichž »musica sacra« nalezla útočiště, ba již také obliby, ale marně hledá jména jich v seznamu Cyrillských jednot.*) Veřejné mínění
*) Čečelice za St. Boleslavou na Litoméřicku.

o církevní hudbě se urovnává a lepší. Jako v jiných oborech života veřejného, tak také zde několik zásadných nepřátel a protivníků z počátku svůj křivý náhled jako troubou do světa rozhlásilo: »Ten církevní zpěv, ten chorál, to tukání not, to že je zpěv? Dejte nám s takovým zpěvem svatý pokoj !« Upřímní však dělníci nedali se planým tímto hlasem ve své horlivosti pomásti ani ohlušiti, a ejhle! řady mladých bojovníků za dobrou věc čím dále tím více mohutní, rozmáhají se jako po rojení a — křiklounů, copařů a milovníků té zesvětačelé hudby hezky ubývá, ano, kteří tu a tam ještě jsou, počínají se už styděti a ukrývají se, vědouce dobře, že pokrok vítězí. Jak se časy mění! S dvojnásobnou pílí aby pracovali Cyrillisté, tof pobídkou důtklivou. Hospodin, u něhož neustále za své věrné náš zemský patron, sv. Cyrill, oroduje, žehná patrně namáhavým pracím, Hospodin bude též korunovati za horlivost a přičinění nezištné a svědomité křísitele, pěstitele i rozšiřovatele posvátné hudby.
A tak dožijeme se, dá Bůh, doby, kdy nastane jasný den po všech českých chrámech, kdy zaplane zářivé, nikoliv palčivé slunce, jež libě usmívati se bude nad vzkříšeným českým chorálem.