.-° 38 —

A vp, IIurský uměl rozsévati. Jsa výborným varhanníkem, cvičil ve svém příbytku mladistvý sbor pěvců pomocí harmonia, a ostatní lid věřící dostal v kostele do ruky jim litografovaný text. Celý kostel se ve zpěvu střídal. Všichni chtěli zpívati. Těžší party před-nášel cvičený sbor na kůru, lehčí zpíval lid dole. Všem se chorál zalíbil. Vždy( to byl staroslavný choral našich roratů! Ale i gregorianský chorál bylo tu slýchati, a nebeské jeho zvuky povznášely mysli věiících k Bohu. Tak se to semeno zde dobře ujalo a utěšeně vzklíčilo. My nyní máme již úlohu docela snadnou : totiž ty kličky zalévati, aby dále rostly. A bohudíky ! Pán nebeský dává nam i pohodu- A té je veletřeba, nebo »ani ten, jeni sází, jest něco, ani ten, kdo zalévá: ale Bůh, jenž dává vzrůst" (I Cor. 3, 7.). A pohoda ta usmívá se na nás z velmi blahosklonného podporování se strany vd, pana vikáře zdejšího, I{ar. Otmana, jenž v příčině obnovení ryze církevního zpěvu jest s naším smýšlením a s našimi snahami za jedno. Kdo zná se všech stránek nesnáze Cyrillistů, ten dovede hluboce vážiti si takové ná-Iclonnosti. Tolikéž i pan řídící chová vřelé sympatie pro chorál a (čehoi litovati jest) nemoha pro mnohé starosti a svízele veleobtížných cvičení se súčastniti, dovoluje laskavě mladšímu p, učiteli zdejšímu, R. Fialovi, aby ho pii tom zastával. A tento pán oddává se pěstění chorálu a vůbec ref. zpěvu s ochotou opravdu velevzácnou. Maje obzvláštní nadáni hudební, dlouhou školu cviku za sebou a horlivost neúmornou, vpravuje se do choralu a jeho doprovázení na var-hany s báječnou rychlostí. Z těchto všech uvedených příčin můžeme doufati, že bude žeit v Ořechu jednou velmi utěšená, — Výkonný sbor náš liturgický se-stává ze 13 sil (3 cautů, ¢ altů, 3 tenorů a 3 Uassistů). Vedle toho cvič( se mladš[ podrost a záloha ve škole na základě Chlumovy »Školy Cyrillské«. Obé jest výhradní zásluhou p, učitele Fialy. Liturgický sbor schází se týdně na čtyři hodiny ke zkouškám v kaplanském tusculum podepsaného, a já mu tuto s radosti dosvědčuji, že to činí s velikou a horlivou obětavostí. — První produkcí jeho byl dne 17. února o první postní pátek odpol, při křiiové cestě přednes čtyř čísel z Wittových »Preces stationum crucisa (II., IV., VIII. a XII.). Překlad český učinil mi lc tomu můj milý bratr, jenž časem také na Parnass vstupuje. Totéž jsme pak zpívali po všecky postní pátky. Jii mezi tím oddali jsme se pilně cvičení mše,

Punčvadi s počátku musil p, učitel vypwuáltati v tenoru a nemohl hráti varhany, byli jsme nuceni obrati si skladbu bez varhan, a našli jsme Nešveruvu »Missa ad hon. Beatiss, V. Mariae« ad ¢ voc. inaeq. To však mělo ten dobrý účinek, ie jsme se mohli cvičiti v spoléháni se na sebe, v čistější vocalisaci a odstiřtuvání. Tato mše Nešverova není zrovna pro začátečníky lehká ; protoi musila píle přemoci obtiie.La to její krásy odměůují zpěvákům práci. Kyrie, a obzvláště Sanctus jsou piné veleby a mohutně účinkují ; neméně i »qui tollis« v Gloria. Credo jsme z této mše nezpívali, ale nacvičili jsme chorální »Patrem , . , . č, i., kteréi jest nejsnadnější. Rozumí se, že jsem hleděl, aby zpěváci i dobře rozuměli textu, i aby správně deklamovali, přizvukovali i odstíitovali. Jednotlivé věty byly příslušné mezi rozmanité hlasy rozděleny, kteréž se s »tutti« při důležitějších místech střídaly. Stejně nacvičeno bylo i chorální »Pange lingua« a s velikou dressurou i čtverhlasná responsoria Foerstrova. Znalejší zpěvu piedsevzali ještě »Vidí aquama, Introit, Offertorium a Communio ze mše Protexistia. Cvičeni bylo skončeno. Touiebně očekávali jsme chvíle, kdy budeme při nejsv. Oběti Pána Boha chváliti zpěvem naskrze církevním. Příležitosf se naskytla, kdyi měl vd, pan vikář ,velkou«, a to bylo na neděli : »Cantate Domino canticum n o v u m« clV, p. Pasch.). Jaká to shoda ! Dies sanctificattts illuxit nobis 1 Zpívali jsme s nadšením a s radosti, jakou jen Cyrilliké znají. Všecko se nám zdařilo, a co by nám měl znalec hudební vytýkati, to zajisté Pán Bůh naší dobré vůli odpustí. Jen to nás bolí, ie jsme vynechali Allelúja po Epištole, poněvadi Hanischovo organum je nedo. provází. Podruhé to napravíme. Jinak od Vidi aquam až po Communio nescházela ani čárka. Tak to je octu poupátko, které Vám, důstojný pane, zasíláme s tím doloiením, ie nechce býti posledním. S pomocí Boží a s chutí pouštíme se jii zas do nové práce. Zatím pomýšlíme na zřízeni Svatocyrillské Jednoty, aby působení naše mělo hlubší kořeny pro budoucnost a prosíme o dobrotivé zaslání stanovních archů. Taktéž přemýšlíme o tom, dal-li by st i do Ořecha uspořádati výlet Cyrillské školy Pražské, jako se stalo loňského roku doLlonic. Sbor náš i celá osada slyšela by výtečný vzor kostelního zpěvu k nemalému svému uiitku.
Clemens Ku/fner, kaplan,

Diecése Budějovická.

Z Osvračína. Snad zarmoutilo Vás dlouhé mlčení naše, snad domníval jste se již, že u nás vše zaniklo dle příslovi: »Mnoho hluku, málu viny!« Než tomu tak nikterak není. Kráčíme pomalu, ale statečně ku předu. Le tak dlouho ničeho o nás jste neslyšel, toho pří-činu dluino hledati v té okolnosti, že od 16. října 1887 do 8, března 1888 dvě osady jsem spravoval, totii zdejší a Lšténskou a ie pro mnoho práce v duchovni správě ani tolik časa mně nezbývalo, abych

Vám zprávu podal, jak daří se zpěvu novému, který zavedli jsme, zpěvu církevnímu. llues obšírnou zprávu Vám chci podati, aby seznal jste, že první horlivost neutuchia, ba naopak ie mnoho, na síly naše velmi mnoho za ten krátký čas jsme dokázali, Pravda, Cyryllskou Jednotu doposud nemáme; i nám bylo s mnohými překáikami bojovati. Lid náš, ačkoliv zpěvu milovný, ve zpěvu se vyznajicí, nenalezal obliby na zpěvu Řehořově, který jsme zavedli. Nei neclivme