-36

v nebi ho shledáte ; — Jeiíš, co mu dává, — věčná [slove Sláva.
4, Kriste, svou milostí — povzbud k kajicnosti, —
[bychom neustále —
k věčné Tvoji chvále — slavili též svátek — v kůru
[neviňátek,
4. O pohřbu školního dítka.
(Nápěv písně: »Sotva jsem v své nevinnosti«,)
S Bohem, vy rodiče drazí, — o mne nejvýš pečliví, mně již vice nic neschází, — i nebudte truchliví.
2. S Bohem budte, učitelé, — kteří jste mne pěstili a mne věrně v lásce vřelé — mlékem víry kojili,
3, S Bohem téi vy, drazí, milí — budce spoluiáčkové, rychle v mnohé kratochvíli — uplynuli týdnové.
4. Bůh mně tuto školu zdejší — nedal s vámi dokonat, ráčil mne však k vznešenější —škole v nebi povolat.
5. Jii ve hrobě osamělém — dřímat budu v tušen(, že se duch můj spojí s tělem — na den z mrtvých (vzkříšení.
6. O pohřbu dospělých.
r. »Já jsem ži-vot	a	vzkří - še - ní!«
E
vo - lá	je -žíš,	.sly - šte	mne,
kdo v mne vě-ří	v smrt-ném	sně - ní,
na krát - ce zas	pro-cit - nel«
Slavnou	tu-to	při-po - věd	ob-dr‑
žel od	Pá-na	svět,
2. Nuie sestry, bratří milí — není smrti více nám, nám, jenž v Krista uvěřili — kyne věčný nebes [chrám ;
i ty, drahý bratře náš, (i ty, sestro, čáku máš) [chvíli jenom podřímáš.
3. Spořtei tedy slzí proudu, — vidyf i Kristus ze-mřel sám,

podrobiv se smrti soudu, -- zve nás k svatým výšinám; smrt jii vlády pozbyla, — Krista krev ji zlomila,
4. Drazí v Kristu sluiebníci, — slyšte dobrou radu
[mou,
budce Boží bojovnici, — neposkvrňte duši svou;
pak vás Pán Bůh uvítá, — věčný ráj kde zakvítá.
6. Musí símě, musí shníti.
(Nápěv: .Sotva jsem v své nevinnosti«.)
Mus( simě, musí shníti, — má-li zrůsti z něho klas, musí tělo v zem vej[ti, — má-li nové vstáti zas,
2.	»Vůle jest to Otce mého«, — tak dí věčná pravda
[nám,
»by, kdo věří v Syna Jeho, — k svatým vzletěl
[výšinám«,
3. Aj, tedy na poli svatém, — jemui Jeiíš vévgdi, dřímej, bratře (sestro) v klidu zlatém, — ai On [tebe přerodí.
4.	Kriste, v stínu Tvého kříže — bratru (sestře) lůiko
[chystáme,
nedej, by ho (ji) hitchů tíže — zmohla, zboině
[iádáme.
7. Hle, tu příklad změnlivosti.
(Nápěv : ,Již tu tebe více neni«,)
i, Hle, tu přiklad změnlivosti, — vše ku konci po-[spichá, radost střídá se s ialostí, —čas co voda utká.
2. Síla věku mladistvého, —čilost oudů, spanilost, kolem nás co pozemského — hlásá marnost, ne-[stálost.
3.	Smrt nevlídně odtrhuje — otce, matku od děti, vše, co plodem Evy sluje, — padá v její objeti,
Nuie, spočiň v tichém hrobě, — bratře, (sestro)
[do dne vzkříšení,
ai Pán přijde v slavné době — soudit všecko
[stvořeni,
Tyto zde uvedené písně zpívají se dvojhlasně: chlapci neb děvčata zpívají prvním, ředitel kůru druhým hlasem: pro častou potřebu dostačí zajisté úpině. O pohřbech slavných zpívá se čtverohlasně; písní takových jest hojný výběr v Pazdírkově agendě.
Co dotýče se přednášení, budiž pravidlem :
t. Zpívejme bez průvodu hudby instrumentální; zajisté velice na tom záleží, aby přítomní věřící slovům rozuméli, aby věděli, co se zpívá; a jaký by to musel býti četný sbor pěvců, aby nástroje hudební přehlušil?
2. Zpívejme je hlasem mírným, jemným; odporná jestit vřískavost, nesnesitelný jest pronikavý hlas mládeže; zpívá-li ředitel kůru hlas druhý, budiž jeho doprovázení prosto všeha affektu.