— 93 —
1V.
Úpadek sborů literáckých
za války třicetileté, jich znovuzřízení a opětné rozšíření až do konečného
zrušení roku 1785.
(2 Památníku Pražského Hlaholu.) — Sepsal Fe rd i n a n d Tadra• (Dokončení.)

Roku 1785 zrušeny jsou k nařízení císaře josefa lI. též na Moravě veškeré tam stávající kůry literácké a jmění jejich obráceno tak jako v čechách k jiným účelům dobročinným a humanitním.
Když pak po smrti císaře josefa Některé z institucí a řádů jim zrušených opět byly obnoveny, nebráněno také, aby bývalé spolky literácké opět se obnovily; ale stalo se tak, pokud zprávy máme, jen v několika málo místech (ku př. v I'rachaticícll, u sv. Vojtěcha v Praze, V IIradci Králové, v Poličce, Vysokém Mýtě, Německém Brodě, Soběslavi, Sezemicích, Počátcích, lleštné, Rovensku, Rožmitále7i) ve Stříbře, I'acově) a i tu nebyly to obyčejně již spolky řídící se svými stanovami, leč jen volné spojení milovníků zpěvu kostelního, kteří před službami božími i po nich a při průvodech církevních nábožné písně prozpěvovali a mocllitby předříkávali. Poněvadž pak neměli tito literáté žádného jmění ani knih zpěvních a jinýcli potřeb, zanikli brzy skoro úpině78).
I_rušellínl sborů literáckých přestalo i povinné pěstování zpěvu kostelního a brzy byl dobrý zpěv církevní z kostelů si:oro úpiné vypuzen k žalu všech pravých přátel jazyka a národa českého. Neváháme se souhlasem položiti zde slova Františka A1. Vacka, jednoho z předních buditelů národa
") O obnovení sboru literáckého v Roimitále získal si hlavních zásluh učitel tamější Jakub J• Ryba, jeden z předních paedagogů a hudebníku českých (-' 1815). On sebral starobylé nápěvy písni v kancionálech obsažených a sepsal literátům stanovy, které se v dotčené sbírce zpěvů na kůru farního chrámu Roimitálského podnes nalézají. Jak vysoko Ryba cenit účinkování literátů dřívějších a jak si vážil staré písně české, o tom vyslovuje se v úvodu k této sbírce. Viz životopis Rybův od V. Bíby str. 16.
'P) Výminkou jest, jak již dříve dotčeno, sbor literáckv v Pracliaticích, který, ač město valně poněmčeno, dle staršího zřizení svého posud česly zpívá maje veliký počet čleuú (asi 400 měšfanů), Povinností členů jest mezi jiným: mravné, bezúhonné chování, roční příspěvek 12 krejc, k zapravení výloh za mše, správu oltáře literáckého, fakule, svíčky aj.; povimtost v éas suchých dní pokaždé pětkrát Otče náš aLdrávas a Věřím v Boha za zemřelé členy bratrstva se pomodliti a při mši, která vždy ve stiedu v tyto časy se slouž[, přítomen býti a zpívati a j. Nynějším představenym bratrstva literáckého v Pra• chaticích jest méšCan tamní Matouš Kazimor, — Též v Pacově jest sbor literátů, ]cterýž má svou kruchtu literáckou, kdež ku zpíváni se schází.

našeho, který r. i82S o literátech napsal: »Iťaždý ze starších lidí, nábožné jsa mysli, až dosavad s radostí na onen věk pamatuje, an těchto literátů vážný zbožný zpěv slyšán byl; dobřet by zajisté bylo, kdyby tento chvalný, k rozmnožení cti Boží směřující ústav po všecky časy byl zachován býval. Taktě nastojte v proudu množících se novot nehrubě vezdy prospěšných mnohá dobrá starobylá věc utonula.« Od té doby klesal zpěv církevní vždy více, ale zvovelí ozývali se častěji hlasové litující zrušení sboru literáckých a naříkající na zvrhlost zpěvu kostelního; želenof tolio nad míru, že učitelstvo neučí se oceilovati krásy slavného druhdy chorálu staročeslzého, jemuž se dosti nadiviti nemohou mužové našeho věku tí nejučenější, celou duší toužíce v chrámícll opět slýchati zpěvy, jimiž se duše zbožných pi-edků našich unášívaly k nebesům, naopalz že valčíkové a jinak skákavé, břískavé a ve-skrze tvrdé, necírkevní nápěvy zavádí do svatylí.
To nahlédli i úřadové duchovní a protož se v novější době staly pokusy na mnohých mistech i se zdarem skutečným, aby hudba kostelní byla reformována, jmenovitě také aby bývalé společnosti literátů obnoveny byly. Při synodách provincialních v Praze r, i 86o a 1863 ozývali se hlasové vážní v záležitosti té a ustanoveno, že správcové duchovní o to dbáti mají, aby sborové literáčt opět obživli. V snesení synodálním r. 1863 praví se: »I nelze nám slovy dosti vyličiti smutné následky z po-tlačení sborů literátů pošlé. Netoliko že pěstování zpěvu nábožného vůbec zaniklo, i velebnost a navštěvování služeb božích i domácí pobožnost spolu i spasitelné vy-chování mládeže anobrž i veškerá mravní povaha rodin katolických velice utrpěly. Ano vypravuje se i to, že někteří lidé zpozorovavše, že se katolíkům literácké, k pěstění náboženského zpěvu určené sbory za-kazují, anto se nekatolíkům volnost uděluje, aby písně a žalmy vedle chuti sborů svých svobodně zpívali, právě proto k odpadlictví se pohnuli a jiní zase jsouce písním literátův uvyklí, raději víry katolické se zřekli, než aby navštěvovali staré své chrámy v nichžto zpěvové od dětinství jim předrazí