š`~~ ',4—

— 92 -‑

a v našem nápěvu čteme:
K tomu také uvážiti sluší, co dí K. Schlecht:34) »So sehr der Tritonus von den Schriftstellern des XVI. Jahrhundertes verpSnt war, so scheint doch friiher die Scheu davor nicht so gross gewesen zu sein« a d. Naše česlcé písně poskytují k tomu dosti dokladů, což jest jim ovšem také důkazem jejich původu alespoň v XV. stol. a v starám, nikoli však v mladším věku.35)
Douška.
Končíme, ale však i tentokráte doufám, že nikoliv naposled; neb mám důvodnou naději, že se, dá-li Pán Bůh, ještě více tnaterialu k této nejstarší části našich »Dějin« najde. Nalezli jsme konečně nápěv prozy »Doroto, panno čistá«, o nížto jsem pitvodně domníval se, že snad vůbec ani se nezpívala, tedy bohdá najdeme i nápěv druhé »současné prozy »Milý Jene, počni slova«, a snad i ostatní nápěvy, ještě ne-známé, nebo potřebné k nim staré doklady. Doufám tak i z nejnovějších nálezů p. Pa terových na Moravě.
Však již i z toho, co nyní již nám je známo, znamenáme bezpečně, že zpěvný národ český měl vskutktt již v nejslavnější době své, ve XIV. století nemalou zásobu jako národních tak i posvátných zpěvů kostelních. Potvrzuje se tim na novo svědectví důkladného a svědomitého učence Balbína, že »našel v jisté sbírce rukopisů knihu proz a zpěvů kostela pražského, sepsanou prastarým druhem písma«. — Proto s podivením četl jsem ve spise Dre‑
33)	Viz jej a jiné u Schlechta v ,Geschichte der Kirchenmusik«, 1899, S. 33•
L. C. 32.
Zvláště píseů +Otep myrrhy« (asi s počátku XV. věku) jest bezpečným toho dťtkazem. Postupuje hned s počátku od f noty přes triton na C, a má týž triton sestupmo ještě několikráte; však kde mělo a má čísti se ý při h-notě, s t o j í z j e vně p s á n o, ale nikdy při řečený c h tritonech. Více o ní viz ve Zprávách král. české společnosti nauk r, 1887•

vesově »Cantiones bohemicae«, ač jinak velice důkladném :36) »Wichtig fůr die uns im Folgendett bescháftigende Frage ist, dass andere Kirchenlieder in der Landessprache vor Ende des XIV. Jahrhunderts iiberhaupt nicht auft a u c h e n, und dass wir da, wo solche uns z u e r s t begegnen, die kirchliche Beh~rde denselben abwehrend g e g e n ů b e r sehen«. Tento patrně nepravý výrok svůj odůvodňuje dokladem, z něhož právě opak následuje, t. známým nálezem pražské synody z, r. 14o6, že na příště zakazuje se v kostele zpívati nové písně vyjma čtyři a d. 31)lalcázala-li synoda »nova s ca.ntilenas omnes«, tedy tu novae cantilenae patrně byly. A že tu skutečně byly, dosvěděují naše »Dějiny« a jejich dophiky.3s) Osm cituje jich Balbín (L c.) zejména, na
zývaje je výslovně »zpěvy kostela pražského«, a dokládá ]c tomu, že jest ještě mnoho jiných proz a sekvencí kostela pražského. Mečený zákaz synodálný byl toliko dočasné opatření, z vrchnopastýřské opatrnosti učinéné, ježto právě tehdy počaly bludy Wilcleffovy v Praze šířiti se,89)
V témž díle otiskl Dreves a shledáváme texty těchto latinských písní, v našich »DČjinách« citovaných: Angelus ad virginem, Ave gloriosa, Ave hierarcha, Ave maris stella, luceus miseris, Ave rubens rosa, Ave ss. regina, Christus surrexit, Deus omnipotens, En triuitatis speculum, Gaudeamus pariter omnes, Imber punc coelicus (nikoliv coelitus), Imperatrix gloriosa, Mittitur archangelus, Nunc angelorum gloria, Puer natus in Betlehem, Quid admiramini, Surgit in hac die, Vale imperatrix coelica, Vivus (vivis) panic angelorumn.
K podaným doplňkům dalo by se při-ložiti ještě hojně drobnějš";ch dodatků a po-známek, tak že by nové vydání I. dílu řečených »Dějin« značně rozmnoženo se nám objevilo.

38)	Na str, 7• 31) »Dějiny posv, zpěvu staročeského«,
38/ 1 Že Dreves o těchto »Dějinách« věděl, patrno je z toho, že je asi třikráte cituje, však v případech toliko malicherných, jednou (str, tW dokonce chybně.
39)	Viz »Učení místra Jana Husi,,, od Dra. A. Lenze, str, V.