-82

výše na: e f y e d d, alevšak nikoliv »n e m i-t ý m o m y 1 e m« , jak dí p. kritik, alebrž s kritickou rozvahou. O ton nižší fráza:
d e f d c c jeví se totiž chybou písaře ml. jistebnického českého kancionálu, jak sám dokazuje na všech třech paralelných místech téže písně, kdež má týž kancionál sám vždy:
e f 9 e d, nikoliv d e f d c. Kdyby byl p. oznamovatel k tomuto místu o'.:em skutečně kritickým přihlédnul, byl by na to snadno přišel. Měl jsem nedávno příležitost na-hlédnouti do jiného současného kodexu, pečlivě psaného, totiž do rukopisu kláštera vyšebrodslcého z r. 1410 (jakési orditlarium tnissae). Našel jsem v něm i tuto píseň s latinským textem, interpolovanou v »Gloria« vánočním. Souhlasí docela s nápěvem ml, jistebnického kancionálu až na jeden vedlejší ton v posledním verši; 1) však v naší fráze (na slova »in ortu regali«) nemá defdcc, alebrž e f y e d d veskrz a potvrzuje tak, že naše kritická oprava písaře jistebnicicého kancionálu je správna,

ad 4. První vydání Šteyerova kancionálu nemá žádných akcidentál v písni »Na Boží narození« a čtvrté zajisté nezískalo tím, že je chybně př i d a 1 o. Netřeba tedy v té příčině ničeho připouštěti.

ad S. Výtka písni »Stáše matka« činěná týká se toliko nápěvu Šteyerova. Nahlédnuv do rukopisu a korektury uložené, shledal jsem, že chybný C-klíč posunut byl sazečem na nepravé místo, na IV. línu místo prvé, kdež i v rukopise stojí. Co se týče závěrečné noty, tati ovšem býti musí e, jakž jest ve všech vydáních tištěno. A tak ovšem zůstává tonina dle udání mého frygicicou, jakž i reperleuse e-c svědčí; neb to před-znamenané i7 patří k jedinému h té písně. Jinak bychom měli nápěv zbudovaný na finále h (bez transposice s ~), na nížto však staří nestavěli žádné toniny, leč v nejstarší době, nikoliv ale v XVI. století a sledujících.z) Proto správným jeví se i první závěr na e notě. Zní tedy naše píseň správně takto :
				
	»Stá - la	ma-tka		li -	tu	-	jí	-	cí	
') Otiskl ji také Dreves v »Cantiones bohemicae,, na str. 194.
z) »Dieser Modus ist beinahe ganz verschollena' Haberl v „Magister choralis«,

u	dře - va	kří - ie pla - či	cí,
když	na	něm pněl	Kri - stus Pán, kdyi na něm pnčl Kri - stus Pána
ad 6.	Vytknutá poslední nota e na slovo »oswieczena« (str. 142) v písni »Zdrávas najsv. Královno« vloudila se tam opět vinou sazečovou, jak svědčí rukopis, jenž má správně c notu. C-klíč nepoložil jsem na zdař Bůh proti pravidlu na 5. línu, nébrž proto, že jej týž jistebnický starší (latinský) lcancionál při předcházející latinské písni téhož obsahu a nápěvu zjevně na S. líně v třetím systemu notovém klade. K tomu však přidávám, že tento latinský nápěv (jistebnickv) jest nedbale psán a také závěr posunul na noty c h c d na konci V (majorem te«), kdežto é e s k ý test k o n č í f inalou e jako latitlská rukopisu XI. E. 2. (ve V i v ~). Píseň tato jest tedy vskutku hypofrygická, již ale o tercii, ba v fja na slova »Mira res« až i o kvartu na-horu přestupuje k vyznačení obdivu velmi případně. Jest to tecíy tonus nemálo »superabundans«, což v českých skladbách též jinde nezřídka jsem shledal.
Opravy tří not v písni »Zdrávas císařovno«, (str, 143) jsou správné, dvě však z nich jsou opět chyby sazečské. Na slovo »c n o s t i« budiž tedy opraveno v notách :
č h, a na poslední dvě slabiky slova »z p o-m í n a t j« stůjtež noty : a _q.
ad 8.	V písni »V řečeném městě«, (str. 153) sluší třetí notu (čtvrtnotu) vůbec vynechati, ježto jí v ml. jistebnickém katlcionále není.
ad g. V písni »Ježíš náš Spasitele (na str. 158.) končí hořejší hlas ovšem notami
fy
 f, avšak ispodní hlas k tomu c d č, což davá dvě kvintové paralIely, jako ve slově 3) V I, vyd. Šteyerova kancionálu na str. 135. čteme zde takto :
pla - čí	-	-	- cí,
však nikoliv na prospěch celku, jeni jest bez ozdob, jakž bolu lépe sluší.