-76

skon hymnu, žalm Koenenův a něco světských písní pro zábavu. Ostatní zpěvy pro-vedly spojené sbory kostnického dómu a štěpánského kostela řízením ředitele kůru při dómě p. J. Molitora, jenž teprv od nedávna zde působí.
Osmihlasná mše Stchleova jest v pravdě velkolepá skladba mistrovské koncepce a faktury, jíž povznesl se Stehle vysoko nad jiné skladatele caecilské, na mistra prvého řádu. Sticvěle, ač nikoliv dokonale, byla též přednesena. Však něco jsem v ní přece častěji pohřešoval, ducha zbožnosti, ač i ten na některých místech velmi dojemně se jevil. O kolik procent více ke zbožnosti mysli vznášela Palestrinova »M i s s a b r e v i s« dne 23., ač nebyla tak skvěle přednesena. Myslím, že to jest pravá míra vnitřní hodnoty všech skladeb církevních, ježto mají býti zpívané modlitby. Cím zbožnější skladatel, tím zbožnější budou i skladby jeho. Tot jest, což vece i Dr. Surzyiíski v II. seš. svých »Monumenta mus. s. in Polonia« o skladbách Ks. Gorczyckého (i 1734)
»Religijne natchnienie owialo dziela jego nadziemskim urokiem« (kouzlem). Ke vzbuzení, udržení a stupiiování pravé zbožnosti jest tato skvělá skladba často příliš hlučna.
Tato protiva jevila se již i při krásně komponovaném žalmu 41., jenž hned po »velké« se zpíval. Tot byly zvuky piny zbožné radosti, žalosti, vroucí prosby a Bohu oddanosti, zvláště při slovech »s p e r a m in Te«. Mocně dojal tento velkolepý závěr, když f f zavněl z úst celého sboru ; ale tím dojemněji dotkl se duší, když po tomto přemohutném projevu nezlomné důvěry v Boha sbor odsadil a všecek pak ještě jednou, ale p zasadil »speram in Te«, jež doznělo něžným výrazem láskypiné oddanosti k Bohu. Tot jsou pravé páky lcřestanské důvěry, nezvratná síla a pokora. V tomto žalmu zrcadlila se všecka něžnost a zbožnost skladatelovy mysli, záhy zemřelého místopředsedy Fr. Koenena. Zbožnost a umění sloučily se v něm v dokonalý celek.
Vzácnou novinkou této valné schůze byla »Legenda sv. Caecilie«. V ní osvědčil se mistr komposice též mistrem instrumentace. Stín a světlo, sílu a něžnost uměl tu skla-datel velmi případně rozděliti netoliko nejjemnějším dynamickým odstiiiováním a rozlišováním hlasů ve sborech a solových číslech, alebrž i velmi delikátním výběrem a střídáním dechových a smyčcových nástrojů. Jaká něžnost jevila se v prvém sopránovém solu (sv. Caecilie), od výborné sopranistky interpretovaném! Škoda, že altová interpretka anděla slabým organem

svým se Ic ní nehodila a doj em oslabila. Za to smíšené sbory byly znamenité, ze-jména v 1, čísle po orchestr. předehře, na prostinkým, však velebném motivu osmého tonur".almového (g a c) důmyslně zbudované. Nej mohutněj šího účinku dodělává se ensemble v III, díle (»Martyrium«) tam, kde sbor pochopů a sbor pohanských žen v jedno se spojují, dorážejíce na statečnou nevěstu Páně, jež do toho sboru mísí plesající touhu po mučenické koruně a věčném spojení s nebeským chotěm svým. Tot by1 velkolepý vrchol všeho, jenž mocně jímal, unášel, přemáhal. i800 posluchačů pinilo sál koncilní, tak že byl přepiněn ; však v tuto chvíli panovalo mezi nimi hrobové ticho, ač ho jinak vždy nebylo. Vše bylo mocně dojato.
A když dokonal tento mohutný sbor, aj tu dal mistr Stehle náhle zavzuíti sboru andělů (ženský sbor) á capella tak líbezným zpěvem, že zdálo se, jako by s nebe aethericky se snášel na zemi, jalco by sami andělé volali sv. pannu do neb e : »Veni sponsa Christi« a t. d. Téměř vzdušným pianissimem končili své nebeské pozvání : Sponsa Christi, sponsa Christi, — — veni, veni! Rychle probíhá skladatel obyčejně slova textu, málo kde je opakuje. Avšak zde je opakoval tak důrazně a zároveri tak něžně, tak líbezně, že nemohlo srdce zůstati bez dojemného pohnutí, k němuž piípadně se družil smutečný pochod chudých Caecilie litujících.
Jak mocně kontrastoval proti tomu všemu pouhý recitativ umírající Caecilie na jediném tonu a žehnání papeže Urbana velebným základním motivem g a c ! I zakončil pak tuto dojemnou scénu mohutný fugovaný sbor všech na oslavu sv. mučenice, v němž zaleskl se Stehle i jako mistr fugy.
Není divu, že uvolnila si nyní srdce všech posluchačů nekonečným jásotem. — Tot by1 v pravdě nejslavnější triumf sv. Caecilie v těchto slavnostních dnech, k němuž nemalou měrou přispěla i vojenská kapela, jež celá opatřila k němu orchestrálný průvod výborně secvičeným přednesem. A právě tak dokázala, že tento průvod nedá se žádným surrogatem nahraditi, aby řečeného účinku mocného pinou měrou se dosáhlo. Tak provozujtež často i u nás tuto ušlechtilou a mistrovskou skladbu. Jí nebude ni-komu lze odolati; tati získá zajisté srdce všech s v a t é Caecilii, nikoliv té nesvaté.
Ještě slovo o skladbách chorálných. Ač pečlivě byly předneseny, přece bylo na nich znáti, že pěvcům nešly talc od srdce jako ostatní skladby. V přednesu bylo málo od-