— 66 —

operu atd. Velikost myšlének a důkladnost forem hudebních dokazují, že podali díla ceny trvalé, zároveň uznáváme i Caldaru, Fuxa, Zelenlcu, Tůmu, Brix i h o a j. Dlužno však uvážiti, kam dospělo a co získalo církevní umění hudební? Pře-nesením operní arie z divadla do chrámu získáno bylo jenom to, že faktura skladeb symfonických a melodramatických, jakož i vážných operních děl setkala se s oratoriem — nálada se téměř velmi málo různí. O textu netřeba se ani zmiňovati, ten byl pouze prostředkem, nikoliv účelem.*) Učel byl: dáti onomu textu dramatický výraz v pravém slova smyslu. Vzorné provedení těchto děl vyžadovalo nejen přemáhání mnohých i velikých technických obtíží, ale zároveň velikého a nad míru dokonalého instrumentálního i vokálního aparátu.
Ze v ž d y možno nebylo skladbu takovou i menší provésti, jest pochopitelilo, a tu se přihlíželo k tomu, opatřiti pro kůry menší skladby, které by modernímu vkusu obecenstva lahodily a povstala namnoze hudba ne vždy špatná, ale všeobecné riá-1 a d y. Nikdo neupře, že takové Benedictus, Agnus, Gloria, nebo jiná část mše, třeba od Mozarta, snesla by zcela dobře každý jiný všeobecný text. Jak známo, byla za

') Znamenitou výjimku činí Caldara, částečně i Fux, odtud spěje hudba posvátná k úpadku; symbolicko - dramatický ráz dél Bachových a Hiiudlových objevuje se již iidčeji, později úpiné zaniká.

dob Palestrinových hudba církevní skoro stejná se světskou, ale přešla z chrámu do světa; později zříme opak toho.
Protestantismus podržel své chorály, i židé váží sobě svých starých zpěvů rituelních, katoličtí křesfané zahodili a odsoudili chorál se vším, co z něho vzniklo, jest to, pánové, historická pravda, o níž nás poučuje i denní zkušenost. Veškeré snažení umělecké na poli hudby církevní kráčelo s duchem času, rythmus menuetu, mazury, pochodu, idylická nálada, zvuk pastýřských šalmají, sentimentální arie, af již s textem jakýmkoli (jen když se to líbí) dostaly se do chrámu. A což ona bezpříkladná smělost ve figuraci instrumentální ? Ta zastínila a v nivec uvedla mnolicu pělrnou myšlénku hudební.*) Vidíme z tohoto způsobu vtírající se živel světský, byla to doba, kdy variace byla v módě a nesměla scházeti nikde, ani v kostele. Neodsoudí snad nikdo L'alestrinu proto, že užil více themat jedné a téže gregorianské hymny v jedné s'.cladbě a že jeden neb dva motivy v různých rythmických proměnách byly by úpiné účelu svému vyhověly, tím méně postaví proti němu mistra, který své Kyrie zpracoval na motivy :
*) Jak veliké jsou hudební činy Z e 1 e n k y, B r i x i h o, T ii m y a u., zajisté uznáváme, text však i zde více méně zaniká, jest i zkrácen a zkomolen, figurace instrumentální a nálada této poukazují zřejmě, ie hudba pojí se s duchem času, jest to tak s m č 1 ý geniálni vzlet, který záhy piecházívprofanaci

Adagio.
J
Ř—dO_ --	r	_	- --'– )- - atd.
—atd.
aneb