katolickou	posvátnou Cyrillské.

Probos-t Václav Stulc.
atriarcha český odešel. S ním kus historie české se FIM~zakoiičll. Dlouho po něm budeme teskniti. V životě svém dovedl ideálně sdružiti svatost stavu kněžského s obětovností lásky vlastenecké. Ta dvojí láska v srdci jednom učinila jej velikánem. Chudě žil, bohatě rozdával. Dva mezníky stojí na hranicích kněžské činnosti jeho, v údolí jeden, na skále druhý, — chrám sv. Cyrilla a Methoda v údolí Karlínském a svatyně sv. Petra a Pavla na skále Vyšehradské. Jak žil, tak umíral a zemřel. Žil, bera se nezvratně drsnou stezkou k výšinám dokonalosti křestanské, umíral, snášeje dlouhé útrapy oddaně po způsobu světců, zemřel, překročiv práh věčnosti připraven a s úpiným vědomím. Na výsluní tak jasného příkladu zhříval se žák, jenž od let jinošských obcoval s učitelem v nejdůvěrnějším a v nejnčžnějším poměru syna k otci. Za ta dlouhá léta ani jediný mráček nezkalil nebe lásky. Svazky tak pevné ani smrt ne-přetíná. Ozvěna slov, jimiž otec na odchodu se synem se loučil, v uších zníti nepřestane. Památka kněze ideálního svítiti bude do duše tou dvojí láskou, která zůstane cílem
života. Slib nad hrobem platí do hrobu.