— 43 —

právě líčil, nikdy nepocliválí. Avšak omluviti se pi•ece dá z té příčiny, poněvadž na takových místech neznají rozdílu mezi přesným slohem církevním a slohem světským, at nedím světáckým a rozpustilým. Co však strpěti, ano i omluviti lze v chudých vesnicích horských a menších městech, to by se z dobrých příčin nemělo ani trpěti ani omlouvati na místech takových, kde nejlepší a nejslovutnější skladatelé jsou známi netoliko dle jména, ale což více váží, jsou známi dle svých skladatelských a uměleckých plodů. V tuto pak kategorii dovoluji si vřaditi i naše krásné město Kroměříž. Za posledních let mohli jsme slyšeti nejednu práci hudební, která, co se týče techniky, stojí na výši hudebního umění, práce opravdu klasické. Připomínám jen Dvořákovo Stabat Mater, Haydenových Sedm slov Kristových, překrásné oratorium Ilaydenovo: Paulus, pak skladby Smetanovy, Fibichovy, Beethovenovy, Mozartovy, Schubertovy a mnohých jiných mistrů, jejichž jména bych darmo zde vypočítal.
Ctěné shromáždění ! Kde se provozují skladby tal: vzácného zrna, tam již se u,ůže právem žádat, aby se sloli od slohu, ač je-I i jaký rozdíl mezi nimi, trochu lépe rozezná-val, zejména aby se dělily od sebe skladby, které se hodí pro koncertní síti aneb jen pro hospodu, od těch skladeb, které směřují ke cti a chvále Boží a mají tedy býti podstatnou jakousi částkou naší bohoslužby; zkrátka Kroměříž zdá se mi, jest město takové, kde by se hudebnímu slohu církevnímu věnovati měla taková pozornost, ja'cé se věnuje slohu profannímu, ovšem uměleckému. K tomu pak cíli a korci mohou značně pro-spěti večery sv.-Cyrillské, které by nás podobně j ako chvalně známé produkce Caecilianské zponenáhla obeznamovaly s nejlepšími pracemi hudebními, slohem ryze církevním provanutými. Počátek učiněn dnes, k němuž já jako úvodem osměluji se ctěnému shrornáždění stručnými rysy vylíčiti dějiny posvátné hudby církevní.
Že již za dob apoštolských při obřadech bohoslužebných učívali umění hudebnímu, jest pravda jistá; nebo jaký smysl měla by sic slova sv. apoštola Pavla, jimiž napomíná křestanskou obec Kolossenskou, aby »s a m i sebe žalmy, zpěvy a písněmi duchovními s milostí zpívajíce učili a napomínali ?«V) Jakr- ten zpěv prvotných křestanů byl, nelze říci s úpinou jisto-tou; jest však pravdě podobno, že křestané

*) Iru huloss. 3, 1G.

z židovského národa pošlí užívali při obřadech bohoslužebných zpěvu žalmového, jak jej jindy zpívávali ve chrámě jerusalemském. Mimo to víme zcela bezpečně, že v prvních dobách křestanstva hudebních nástrojů ne-užívalo se; mámet toho svědkem Plinia mladšího, který píše císaři Trajanovi (nar. 52 po Kr.), že »se křestané v jisté dni před slunce východem shromaždují a Kristu jako nějakému Bohu střídavé zpěvy prozpěvují.« Také Kliment Alexandrinský píše: »My prý jednoho nástroje užíváme: slova pokoje, jímž Boha vzýváme, ne však bubnů, trub a píštaL« A sv. Jan "Zlatoústý překrásně se o té věci pro-náší, vykládaje žalm 150. praví : »David užíval cithery s bezduchými strunami, ale církev sv. užívá cithery životnými strunami ostruněné; naše jazyky, naše hlasy, tot jsou ony struny.« Podobných svědectví mohli bychom více uvésti od Eusebia, pak z apoštolských konstitucí (z 3. století) a jiných pramenův.*) Než pominouce to postoupíme hned ke IV. století, v němž hudba církevní znamenitě byla zvelebena věhlasným arci-biskupem milánským sv. Ambrožem. Sv. Ambrož nar. 333 studoval v Rímě, vynikal v umění řečnickém a ve filosophii, i byl záhy vrchním správcem čili vladai•em nad několika krajinami. Přišed jednou ve vládních záležitostech do Milána byl jako náhodou, ale vlastně moudrým řízením a prozřetelností Božskou od veškerého věřícího lidu jednohlasně za biskupa zvolen na uprázdněný tehdáž bisk. stolec milánský. Ačkoli se s počátku zdráhal důstojnost tu přijati, posléze ji přece na sebe vzal. A tento ne-obyčejný, genialní muž zavázal sobě umění církevní vůbec a umění hudebni zvlášt k díkům největším. On to byl, jenž v církvi západní zavedl zpěv antifonní, t. j. zpěv ode dvou kůrů střídavě přednášený, založiv jej na základě stupnic čili škal od D, Y:, F a G po-čínajících. Nechci připomínati, jak velikých sobě sv. Ambrož získal zásluli o básnictví duchovní, složiv nejeden hymnus, jenž se podnes v chrámech katol. ozývá; jako na př. hymny: »Splendor paternae gloriae«, »O lux beata t rinita s« a mnohé j iné.
Sláva jeho jakožto znamenitého básníka byla hned za jeho živo a všeobecná, a vzdychá-li sv. Augustin ve svých Vyznáních:
*) Viz. Abriss der 1lfusikgeschichte nebst einem Wegweiser fiir den Klavier- und Orgehmterricht von Bernhard Kothe. Lcipzig, Verlag v. F. E. Leuckart 1835.