-30

vštěvuje školu Cyritlskvu 225 žákú, kteři vyučováni jsou v 16 hodinách týhodních kromě zkoušek mimo-řádných, obyčejně v neděli ve svátek od 2—4 hodin odpoledne konaných. Ve školách Cyrillských cvičí se v Čechách t399, na Moravě 956, úhrnem 2335 láků a iakyú.
Oslavu Hospodinovou hlásá cucly v jednotách Cyrillských 6892 hlasů proti 3667 hlasimz roku minulého iá<lem a způsobem Církví předepsaným. Přibylo tedy Jednotě Cyrillské roku minulého 3225 členů účinkujfcich, V uvedených číslicích zahrnuty jsou však pouze Jednoty, které výročni zprávy své zaslaly, Kromě Jednot kráčí směrem Cyrillským též valné sborů kostelních, v soustavu Obecné jednoty dosud nepojatých.

V závěrku UndiG zde uvedena p,těšitelná zpráva, že ordinariátni list diecése budějovické č. 7. a S. t, r, ukládá velebnému duchovenstvu na zodpovídanou otázku konferenční : ,Co +mohou clucliovní správcové provésti, aby reformě kostelnílio zpěvu a kostelní hudby pritchod zjednali?« Lze Uezpečaě nadíti se, ie výsledkem -porad bude vznik četných jednot Cyrillských, Otcovská péče nejdiístojnějšího episkopatu je-vila se též udilením pochvalných dekretů, jakými nejčelnější ředitelé jednot Cyrillských vyznamenáni jsou. Blahosklonné oceitováuí zásluh pilných dělníků Cyrillských jest mocnou pobídkou k čestnému závoclění na
idealní roli zpěvu posvátného.	F. T. LelanCY,
předseda.

Diecése Litoměřická.

1. 13ezll8. (Cyrillská jednota.) Dávno, dávno již neobjevil se v ,Cyrillu,< dopis, který by o činnosti naší Jednoty zprávu podávsl! Příčina toho byla tato: Reforma zpěvu chrámového počala u nás přeci desíti lety; v době této byl zpěv obecný, český úpiné opraven i zveleben ; od r. 1875 obrácena pak byla všecka snaha ku zpěvu liturgickému, i nacvičeny jsou skladby jedno-, dvou- i čtverohlasué v počtu hojném; největší péči věnovali jsme čtverohlasnýJn skladbám mistrů starých; máme na repertoiru Palestrinovu »Iste Confessor«, Haslerovu ++Dixit Maria« a ,Missa secuuda«, Orlaudovu »Octavi Toni«, Majíce takto zásobu hojnou skladeb vzorných, zůstali jsme na nich a málo co nového od té doby jsme studovali. A odtud ta domnělá stagnace, to ticho v našem sboru; kdykoliv jsme chtěli některou z nacvičených již skladeb ve chrámé pi'ednésti, učinili jsme jedou neb dvě zkoušky a skladba se provedla, Ze stále mládež ve zpčvu se cvičí, a tak starší síly dle potřeby novými se nahrazují, neticba dokládati; v celku však zůstal prvotní sbor ai na dobu nynějši téměř úpině poUromadě. Musím se piizuati, že v prvních dobách naší činnosti zanedbával jsem poněkud pravý zpěv církevní, zpěv gregoriánský; domníval jsem se, ie ku kráse zpěvu nevyhnutelná jest mnohohlasnost, a zpěv chorálni, jednohlasný, ie se nebude pěvcům i lidu libiti. Však po desíti letech, když jsme již mnohé autory prozkoumali, obrátili jsme zraků svých ku zpěvu gregoriánskému; již tomu jsou dvě léta, co se snažíme zpěv teuto do chrámu uvésti, i musím se vyznati, že čím více vnikáme do ducha zpěvu tohoto, tím více se nám i lidu lítli. Ne-pronesu žádné fráse, když ieknu, že zpěv gregoriánský, jestli nepředčí zbožností a krásou skladby vicehlasné, alespoit se jim úpině vyrovná, a provedením jeho ne-li většího, alespoit toho samého účinku se dacíli jako skladbami vícehlasuými. Při cvičeni tom řídil jsem se s počátku dle ,Mešniho kancionálu«, totii některé věty zpívají soprány, jiné tenory a konečné zpívá se ve sboru. Ale jednu závadu jsem při tom shledal: neměl-li jsem při sopranu hlasy čisté, kterých je pořídku, byl zpěv slabý, pronikavý, nelibý, 1 vzpomněl jsem si, ze v Emauzích zpívají chorál pouze muiští a sice jeden solo a druzí ve sboru. Vycvičiljsem tedy

jednoho pána důkladně ve mši I. a IV. a nechal je pak na místě sopranu sola zpívati, ostatni části zpíval celý sbor, soprany a tenory, společně. Chorál nabyl tim vážnosti, diistojnosti; jsouf přece jen hlasy ženské poněkud slabé. Doufám, že v brzku přidruží se lc na-;emu sboru i ostatní lid ve chrámu; častým posloucháním a pak hlavně tím, ie většina lidí již zpěvniky v rukou má, dá se toho docíliti; alespoú na kůru veškerý piítomný lid s námi zpívá, byi i ani ve zpěvu prvotně vycvičen nebyl. Pak to bude pravý církevní zpěv, pravá zpívaná mše sv. V uplynulém postnim čase zpívali jsme každou neděli o velké mši sv. chorální mši IV,; o »ranní« zpíval lid v jedou neděli »P~islup duše v zkroušenosti« a podruhé >+Z úpadů svých v zkroušenosti«; ty samé písně střídaly se i ve všední dny; píseit »Jii jsem dost pracoval« po celý půst ani se nezpívala; zpívámei po celý rok o mši sv, pouze písně mešní. Na deu Bolestné P. Marie, v pátek před květnou nedělí, bývá u nás puti; pi'icházít sem z okulí veliké množství lidu. Na ten den přichystali jsme si po dvou zkouškách překrásnou čtverohlasnou mši +,Dixit Maria« od Iiaslera; měli jsme 4 soprány, 3 alty, 2 tenory a 2 bassy. Byla tu pro zpěváky, jakui — doufám — i pro posluchače pravá pochoutka; takocýclt krás, takové vroucnosti, zbožnosti marně hledáme ve slJadbáclr novověkých: Konečně zmíniti se musím ještě o jedné věci, která ku zvelebení zpěvu též značně přispěla. Až clu r. 1885 musili jsme míti zpěvníky dvojího druhu: ,Mešui kanciouál« s notami od Lcltnera a »Stýblův kancionálek« bez not; kdo si koupil jeden, neměl druhého, a tak zvláště ve škole pH cvičení veliký nelad z toho povstával. I objevil se nám mecenáš v osobě našeho vdp, děkana a vikáře, P. J. IIruše, který značným nákladem dal vytisknouti i000 cxempláiki zpěvníku »Cyrílla«, v němí z obou jmenovaných zpěvníků obsaieno jest vše, co se v našem i v okolních chrámech po celý rok zpivá. Knihtiskárna p. B. St4bla v Praze zajisté se vyznamenala; tisíc písma i not jest úhledný a úprava celá velice slušná. Zpěvník tento rozšířen jest ve všech okolních chrámech, a nebude to dlouho trvati, ie se musí podniknouti vydátrí druhé. Reforma zpěvu chrámového v našem okolí utěšeně zkvétá; máme tu vzornou