-- 20 —

zpěv posvátný v kostele sv. Vojtěcha dospěl. Taková byla i přednáška i illustrace její.
Přednáška uvedena jest v minulém ročníku »Cyrilla«. Zde dlužno pouze podotknouti, že byla přednášena po částkách, jimiž uváděno a připravováno jest posluchačstvo theoretickv na zpěvnou produkci hned následující. Po úvodu obecném o polyfonii vysvětloval řečník jednotlivé částky mešního ord;naria se zřetelem k Palestrinově » tIissa brevis«, načež ihned následovala illustrace téže částky, — Kyrie, Gloria, Credo atd. Za tfni účelem přivedl přednášející ředitel část sboru svého, 3 Sopranistky, 3 Altistky, 3 Tenory a 4 Bassy — pouze 13 hlasů. Sloh Palestrinův vyžaduje pečlivě odměřené rovnováhy jednotlivých hlasů tak, aby síla každého rovnala se dokonale síle hlasů ostatních, jelikož každý zpívá samostatně. Přežádoucí tento poměr hlasů odvážil na zlaté váze. Vzájemná síla hlasů jednotlivých byla tak stejně odměřena, že dokonalejší souměrnosti nelze si již ani mysliti. Byl to však výbor hlasů netoliko souměrných, nýbrž také krásných a vyškolených, znajících mistrně ovládati se. Na stroji tak pečlivě sestaveném ovšem lze mistrně hráti. Vzorné souměrnosti hlasů odpovídala i přednáška. Vokalisace a intonace, nástupy a oddychy, stupňování a umenšování, tempo a rhytmus — vše až do nejmenších podrobností bylo tak hluboce promyšleno a z podstaty i ducha skladby odvozeno, že hudebníku nezbývalo ničeho, co by si ještě přál. Každá pronešená nota prozrazovala, s jakou píli a pečlivostí skladba sborem byla studována a pochopena. Při veškerém odstiňování nepozbyla však skladba ničeho na monumentálnosti své. Zde nebylo té sentimentálnosti moderního přednesu brzy pianissimem umírajícího, brzy hromem fortissima burácejícího, s tím náhlým přílivech a odlivem vin, s tou změnou tempa úprkem kvapícího a loudavého. Vše neslo se ušlechtilou architektonikou skladby, též sice s různými proměnami tempa a síly, ale tak, že tím základní rhytmus stavby újmy netrpěl. Klassická skladba klassicky se přednášela. Účastníkům exercicií Cyrillských, z nichž každý s partiturou v ruce vývin a interpretaci skladby sledoval, ukázalo `se takto názorně, jakým způsobem klassické skladby církevní á capella přednášeti dlužno. Naslouchali s napnutou pozorností. Duch Palestrinův objevil se jim v celé velikosti své. Krásou netušenou byl každý uchvácen až do útrob duše. Všem zářilo z očí nadšení. Naučili se milovati mistra Praenestinského. Účel přednášky neminul se s výsledkem. Dílo monumentální v celé velkoleposti zraku

se objevilo. Kníže polyfonie byl s interpretatorem svým pinou měrou spokojen. Zpravodaj měl za svou povinnost, aby jakožto předseda »Jednoty« tlumočil, co duší přítomných Cyrillistů hýbalo, vzdávaje zasloužený dík výtečnému řediteli a vzornému sboru jeho. Znaje z vlastní zlcušenosti umělecké výkony předních sborů evropských — Řezenského, Kolínského na Rýnu, Cášského, Capelly Sixtinské — neváhal doznati, že dokonalejší přednášky skladeb Palestrinových nikde neslyšel. Jednomyslný hlučný souhlas veškerých účastníků dosvědčil, že slova pronešená byla ohlasem všech. Jediná tato přednáška stála i za dalekou cestu k Cyrillským exerciciím.
Bezděčně stala se zdrcujícím ortelem bezčetných ředitelů kůrů a hudby jejich. Nápadnější protivy nelze si ani mysliti. Porovnávejme!
Profesoru Foersterovi jest úřad ředitelský posvátným povoláním a čestným úkolem, jemuž s celou duší se věnoval. Láska druží se s hlubokými vědomostmi odborníka na slovo vzatého. Do repertoiru volí skladby pouze klassické. Sám nejprve je studuje, znalecky vnilcaje v pásmo architektury hudební. Do nejmenších podrobností analysuje díla umělecká, v jejichž tajemné krásy napotom zasvěcuje zkušený a výtečně cvičený sbor svůj. Každá podrobnost hudební, každý přízvuk, každá synkopa, každý výdech do-chází platnosti. Tvoření hlasu a přesné vokalisace věnována jest veškerá pozornost. Pěvci a pěvkyně obeznamují se s veškerou strukturou a duchem skladby, která tak dlouho se cvičí, dokud dokonale neodpovídá krasocitu ředitelově. Skladba tahovou měrou dopodrobna vytříbená a sborem osvojená přichází na kruchtu, aby dílem v pravdě uměleckým a církevním oslavovala se vznešená liturgie. S uměleckou stránkou svorně kráčí vzorná kázeň sboru. Zde nespatříš osoby polohlasitě se bavící, dívky šeptající a laškující. Zpívá-li se, jsou zraky všech sousti•eděny na řediteli, aby žádný pohyb ruky, žádný záblesk oka nepřišel na zmar. Když zpěv umlknul, jest veškerá pozornost upoutána na oltář, kde odehrává se nejsvětější drama, které zbožně tlumočiti udůstojněn jest chor — spolučinitel liturgický.
A nyní poohlédněme se po kruchtách, na kterých hudba Cyrillská posud se ne-uhostila. Ředitel, jemuž úřad kostelní, důchodem zádušním odměňovaný, jest vítanou živností, má ve skříni na kruchtě skladiště uzamčených skladeb hudební bezvýznamností a světskou lehkovážností páchnoucích. Kráčeje s klíčem v kapse na jeviště slávy