napřed soli, pak sbor, známá tedy šablonovitá písnička s refrainem. Instrumentílní průvod kráčí zde vážně se zpěvy, patrný pokrok vzhledem k Fůhrerovi a Preiudlovi. Uryvkovité trhání testu liturgického lze však

v mešní skladbě tak málo schvalovati jak V vynechávání slov vůbec. Obé ruší smysl.
Ve své slavnostní mši do D dur má Kempter opět takovou »mlsnou melodii« :

									Ky-ri - e e‑		
Anrlante.			léi-5011,	c	léi	sou e	léi	-	son.			
			I						.00		

											
										
-	-							--
-		- -			r_`		
											
Po prvé předehra,		po druhé sbor a končí po páté slovy :				

												
		Ky	- ri	-	e	e	léi	-	son,	e	lé	-	i	-	son.			
pak:
Chri-ste e - lei - son, Chri-ste e	i i - son,	Chri-ste,	Chri - ste e - léi	son.
a opět:
JO--–-‑
Ky-ri - e e - léi-son,	Ky-ri - e	e	léi-son,	Chri-ste e - léi - son, e - lé - i - sou.
Po dvou taktech (mezihra motiv L), 4krát Kyrie, 21.rát Christe a dva takty dohra. Tedy míchanice testu.	(Pokračování.)
Páté exercicie Cyrillské.
Píše F. J. Lehner.
II.

Cvičení druhého dne zahájil profesor J o s e f F o e r s t e r, vzorný ředitel kůru u sv. Vojtěcha, přednáškou illustrovanou zpěvem polyfonním. Z ředitelů pražských byl prvním, který reformu na kruchtě své provedl s důkladností odborníka vysoce vzdělaného, jakož i s láskou, svědomitostí a vytrvalostí obdivuhodnou. U sv. Vojtěcha zpívají se skladby jen klassické a to ta': dokonale, že každá produkce sboru sv.-Vojtěšského jest vždy vzorem přesného zpěvu církevního. Každý výkon liturgický jest dilem uměleckým. Ideální ředitel vytvořil si z vynikajících pěvců a pěvkyň pražských sbor ideální. Duch jeho ovládá živým strojem četných hlasů lidsl. ch, jako zkušený varhaník oživuje mrtvý stroj králoti,ského nástroje hudebního. Povolání, jemuž se věnoval,

jest tnu svatou povinností a ctí osobní zaroveň. Uřad kostelní spravuje s opravdivostí a vzácnou svědomitostí křestana a umělce. Jemu ředítelství choru není věcí vedlejší, nýbrž úkolem životním, a to nejpřednějším a nejdůležitějším. Jest si pinou měrou vědom, že kostel jest dům Hospodinův, v němž dva lidé pracují na díle oslavy Boží a vzdělání lidu věřícího — kněz a ředitel kůru. Důležitost stavu svého pojal v celé hloubce, rozsahu i odpovědnosti před Bohem i před lidmi. A právě na tom zakládá se mravní cena povahy jeho. Umělecká vytříbenost a dokonalost úkolů liturgických jest pouhou výsledností mravní stránky této. Proto jsem pravil, že úřad ředitelský jest mu povinností a osobní ctí zároveň. Tím vysvětluje se vysoká dokonalost, k jaké