— 76 —

skutečně nacházíme příklady, že literátům nedbalým i přísná nařízení učiněna jsou; tak na př. napomenuti roku 15 81 literáti v Slaném od purkmistra, aby se časně a pilně do církve scházeli; a brzy na to r. 1584 povoláni byli do rady a tu jim předně stíženo, že do kostela jak k českému tak latinskému kůru nechodí a cti a chvály boží nevyhledávají, potom jim do-statečné napomenutí se stalo, aby se dálej i toho nedopouštěli 2v). V Praze podána byla roku i5 90 stížnost na pány radní a literáty, že "jindy každého týhodne ve čtvrtek na procesí Božího Těla s velikou svící chodívali, ale nyní nejdou než dvě báby napolo umrlé a z literátův a pánův radních nikdo se neukáže«. Dekretem císařským bylo nařízeno, že při starém zvyku zůstati má. Z Nymburka zase podána r, 15 89 stížnost, že literáti na sv. Stěpána nechtěli děkanovi zpívati »Sanctus«, nýbrž písničku »po sedlsku« : »Pán Ježíš k lidu věrnému inaj e se bráti,,; na nešpory žádný z literátů že nepřišel a že nočně téhož dne nějakého člověka nastrojili, aby děkana strašil; na den mladátek, jak bylo po kázaní, že všickni literáti z kostela vyšli, tak že děkan tichou mši sv. sloužiti musil 28).
Obyčejně mívali sborové literáčt také nějakého svatého nebo nějakou světici za svého p a t r o n a a v chrámích oltáře těmto zasvěcené, při nichž ve výroční dny a při jiných příležitostech své služby boží odbývali. Nejčastěji bývaly těmito patronkami sv. Kateřina nebo sv. Cecilie, někde sv. ItIartin, sv. Barbora a jiní svatí a světice.
Počátkem 16. století měly zajisté všecky stávající společnosti literátů své stanovy. První nám známé (vyjímáme-li pravidla bratrstva Jindřiclio-Hradeckého z r. 1488, která se výhradně na literáty nevztahovala) jsou stanovy dotčeného již sboru literáckého v Třebíči na Moravě z r. i 516 20). Stanovy z měst českých nacházíme teprve o něco později, ač nepochybujeme, že se i v cechách dávnější zbytky takových pravidel najdou, neb ze všech skoro, které známe, vysvítá, že na základě starších podobných stanov jsou zdělány. Jmenujeme tu stanovy sboru literáckého v N e t o 1 i c í c h. Listem daným v Krumlově Ceském v pátek u vigilií sv. Bartoloměje apoštola 1. 15 5 5 potvrdil Vilém z Rožmberka literátům Netolickým »řád, kterýž by mezi sebou při službách buožích v každý den Páně nedělský a o ji‑
Lacina, Paměti m Sl., gi.
~d) Borový, Martin Medek, str. $4, 29l Otištěné u Chlumeckého, Reg. I

ných slavnostech a svátcích od církve sv. nařízených zachovávati chtěli«. Článek první stanovil, že literáti mají, když se poprvé zvoní, do kostela se odebrati, tu kdež se zvonilo, pod pokutou, o niž se snesli; článek druhý, že mají miti knihu, statuta, kdež mají býti zapsáni; třetí, že mají voliti dva starší čili předchůdce, ti mají literáty dle potřeby svolávati, určitě pak každoročně o suchých dnech k řádnému shromáždění, na čem se tu snesou, má do knihy zapsáno býti a platnost míti, leč by to vrchnost zavrlila; čtvrtý článek pak stanovil, že má každá osoba 1 groš český o suchých dnech po-ložiti na potřeby literátů. Podle řádu tohoto sestavili sobě literáté Netoličtí pravidla v 17 článcích, která mají název »Statuta pánů literátův města Netolic podle privilegium jejich sformovaná« 30).
Dále jsou pravidla »bratrstva literátů českých v Chlumci nad Cidlinou(c ze dne 2. srpna 1557, kteráž proto, že patří k nej - starším čes cým, doslovně podáváme :
Pravidla bratrstva literátův v Chlumci nad
Cidlinou.
(Listina na pergameně z r. 1557, 2. srpna, v c, k,
universitní knihovně Pražské.)
Ve jmeuo svaté a nerozdílné Trojice Amen. Poněvadž Pán Kristus, spasitel náš, tomu uči a nás na-pomíná, abychom přede všemi věcmi království nebeského vyhledávali, zaslibujíc nám všecky věci nynější, budoucí a věčné dáti z milosti své svaté, kterouž nám vždycky ráčí ze své štědrosti ukazovati : Protož my bratří a litterati Čeští a obyvatelé v městě Chlumci jsouc od správce svého duchovního k té pobožnosti mnohou jeho žádostí napomenuti, abychom pilui chval Buožských byli a modliteb svatých, znajíce a vědouce tu věc nejlepší býti, k tomu jsme se jednostejně svolili a přistoupili a na tom se snesli vůli svou celou davši dobrovolně, abychom se všickni držíce bratrství scházeli clo kostela (a z toho bratrství iáduého potomně nepropouštěli, leč by co proti své dobré pověsti udělal) předkem a nejprvé hned ráno po odzvonění klekání kaidou neděli, v svátky vejročuí a apoštolské i v jiné slavnosti zpievati Otčenáš a jiných písní do sjití na maturu litteratuov latinských, též na kázaní každá zpievat písni po čtení, epištole, kázaní i po pozdvihování, a to jeden každý z nás bratří beze vší vejmluvy držíce dobrý řád. A kdoi by pak koliv zanedbal a nepřišel a Otčenáš zmeškal, peníz malý pokuty aby dal a pakli by písně po Otčenáši zmeškal, tehdy vší pokuty aby Uílej peníz dal. Též na kázaních kterých kolivěč při zpieváuí též i po kázaních ktož by nebyl, téi malý peníz pokuty aby dal. Zase pak ktož by přjíti nemohl bud pro jakoukoliv při-činu, ten aby se opověděl staršímu z bratří, tehdy ten má prázen býti pokuty. Tu pak pokutu aby jeden z nich, kterého by mezi sebou vyvalili, vybíral a z ní bratřím starším počet činil. Nač by pak ta pokuta obrácena býti měla, to při vůli jich všech bu(T.
Co se pak voleni starších bratří dotejče anebo změnění jich ouřaduov, toto snešcní naše jest, aby
ao) pamětní zápisky literátů Netolických, nyní majetek privátní.