- 75 -

Introitus, než ten, kdo zmeškal Kyrie, tento menší než ten, kdo zmeškal Credo atd.). Těmito penězi jakož i pravidelnými příspěvky členů a užitkem z nemovitostí a kapitálů placena jsou vydání veškerá, na př. za zhotovování kancionálů psaných a za tištěné knihy zpěvní, za posluhu, za světlo (u mnohých společností odváděli členové co pravidelný pi'•ispěvek i co tresty určité dávky vosku) a jiné potřeby, tam pak, kde stanovami tak nařízeno bylo, užívalo se peněz těch i k podpoře nemocných neb zchudlých spolučlenů.
K řízení všelikých potřeb a ke správě společností literáckých každoročně voleni byli od shromážděných spolučlenů »starší«, obyčejně nejváženější členové sboru i města, jichž povinností bylo: »dobrý příklad na sobě v poboznosti i v obcování dávati, střídmí, vážní, pokojní, přívětiví a jako svíce jiným býti a žádného pohoršení ani řečí ani skutkem nedávati, věci kůru sobě svěřené, jako peníze, knihy, svolení a obdarování, zápisy, pečef a jiné opatrovati jakož i všeliký příjem a vydání řádně v kuiny zapisovati, nad zachováváním stanov bdíti, vyměřené tresty bez ohledu na osobu od těch, kdož by v ně propadli, vybírati a při shromáždění obecném ze všeho počet dávati. Za títn účelem měli nad spolučleny, jak jest který služeb božích pilen, jakélio obcování a mravu, bedlivý pozor míti, různice a nevole mezi členy vzniklé mířiti a přetrhovati a vinné trestati, tak aby mezi nimi práva k napravování a přetrhování nevolí potřebí nebylo.« V některých místech měli starší literátští stanovami od vrchnosti neb úřadu městského i od krále potvrzenými právo a moc sobě propůjčenou, že členy sboru, jestli který se něčeho většího dopustil, i vězením trestati mohli. Kde tak nebylo, vznášeli starší hrubší provinění spolu-členů na shromáždění obecné a toto se usneslo o vyloučení vinníka neb o podání jeho ku právu městskému. Právo toto vztahovalo se často nejen k přestupkům proti povinnostem kostelním, ale i ohledně celého iivota á mravného chování členů sboru literáckého; nebot často bylo výslovně v stanovách vytknuto, že literát nemá být ani opilec, ani nestřídmý, ani hráč, zlolájce a p., a že přestupky takovéto, dávající pří-činu k pohoršení a poskvrnění dobrého jména celé společnosti, mnohem přísněji trestány býti mají.
Kdo pak za člena společnosti líterátův přijat býti chtěl, musil se u starších literátův přihlásití a za p, ijetí žádati, tito pak při nejbližším shromáždění svém, ku kte

rémuž se vždy v určitém čase scházívali, rozhodli strany přijetí neb nepřijetí jeho. Byl-li přijat, musil se zavázati, že stanov šetřiti a určitý příspěvek odváděti bude. Hlavní podmínkou v časích starších bylo ovšem vyšší — literní — vzdělání a bud nějaká hodnost akademická aneb takové postavení společenské, které opravňovalo k společnosti s učenými muži, jichž tehdáž i po městech venkovských nebylo pořídku. Časem a místem upouštěno však od tohoto požadavku a přijímáni za členy vůbec všichni spořádaní občané dobrého jména a ovšem i zpěvu znalí.
Clenové byli povinni k starším náležitou úctu míti, poslušnost zachovávati, napomenutí a trestání od nich bez reptání při-jímati a jim se neprotiviti; kdyby pak někdo za to měl, že se mu od starších křivda děje, neměl se sám proti nim zpouzeti, leč na shromáždění valt,é vznésti. Takové shromá~dění odbývalo se pravidelně jednou v roce — na některých místech i čtyřikráte — ale mohlo od starších za zvláště důleiitými příčinami i mi,nořádně svoláno býti, a sice buď sluhou literáckým aneb kde sluhy neměli »mladšími literáty«, t. j. těmi, kteří nejnověji k společnosti přístoupili. Yři řádných shromážděních, která se na mnohých místech v den sv. Ondřeje neb brzy potom (první nedéli adventní) odbývala, po-dávali starší počty ze všeho příjmu a vy-dání, řízeny byly jiné důležitější záležitosti a voleni opět noví starší a kantoři 2E). Shromáždění roční spojena bývala na mnohých místech s hostinou ; prostopášnost, která se při té příležitosti v posledních časech trvání sborů literáckých rozmáhala, byla jednou z příčin zrušení jich.
Jakož přirozeno (a jakož i nyní často při spolcích pěveckých shledáváme) ne-pinily společnosti literátů v některém místě a někdy povinnosti své dle nařízení stanov, horlivost jejich v navštěvování bohoslužeb a prozpěvování zpěvů církevních ochabovala. Tu ovšem purkmistr a rada měli povinnost k tomu dohlížeti a napomínání jim činiti, a
'°) V pozděj§ích časích měli sborové lit, i jiné hodnostáie; na př. v Ném. Brodě r. 1703 Sc připomínají tii kantorové, dva orati (předřikavači společných modliteb), dva lektoři a čtyři sakristiani či dozorci nad knihami a nábytky (Památky II[. 297). V stanovách literátů v Sadské r. 1722 obnovených jmenuje se jako stálý inspektor jejich tamní farář, dále rektor a vicerektor, deset oficialů, z nichž jeden prefekt kůru a jeden varlianík, sekretář pro práce písaiské a po 8 zpěvácích na tři kůry, totiž k dvěma oddělenim českého a na latinský kůr, konečně dva služebníci, kteří se tam nazývají aprobsterové« (Lumír 185 q, 162). — V Jindř. Hradci měli literáti i své »fišmistry«, poněvadi jim několik rybníků patřilo.