-74

na luzích Betlehemských andělé prozpěvovali : »Gloria in excelsis Deo«. Proto po Kyrie přímo následuje Gloria.
Gloria zpívávalo se druhdy v Laudes při východu slunce. Zpěvem »Gloria« po-zdravovávali druhdy křestané východ duchovního slunce, Krista Pána, rozptylujícího mrákoty světa a temnotu srdcí. Gloria bylo ranní modlitbou křestanstva vítajícího s plesáním příchod ženicha nebeského.
Gloria jest prastarou modlitbou církevní, vyznačující se veškerými znaky ctihodného původu, — ráznými myšlénkami, nadšeným vzletem, hlubokým obsahem dogmatic'~ým. Svatý jásot mluví zde jen úryvkovitě. Myšlénka myšlenku stíhá. Překypujícímu citu nelze zdržovati se. Nadšení mluví svým vlastním nářečím.
Krátkým, úsečným větám odpovídá i modulace nápěvu, obmezujícího se pouze na několik myšlének melodických, které však s nevšední umělostí spleteny jsou ve věnec nadpřirozenou vůní dýchající. Nápěvy »Gloria« upraveny jsou na způsob zpěvu žalmového pro dva sbory se střídající a platí zde tudíž táž pravidla rhytmická. Pro tuto jednoduchost jest i Gloria lidu přístupno a lze bez přílišné práce zpěv tak zříditi, aby sbor pěvců pravidelně se střídal se sborem osady.

Dle řádu udaného předneslo se při exerciciích cyrillských Gloria in festis solemnibus tíln způsobem, že škola cyrillská tvořila jeden, shromáždění pak účastníci druhý sbor,
Po epištole zpívá se Craduale. Pojmenování toto uvádí nás do basiliky starokřestanské. Před oltářem ciboriovým byl uprostřed lodi chrámové chor pěvecký, mramorovým zábradlím ohražený, v jehožto obou bočních stranicích zvedaly se ambony epištolní a evangelní. jakmile podjáhen s ambony případnou částku epištolní písma svatého odzpíval, vystoupil dle ustanovení konstitucí apoštolských a sněmu Laodicenského z r. 372 na stupně její (gradus)_ žalmista který s vysoké ambony předzpěvoval, jemuž pak lid svými responsoriemi odpovídal. Pojmenování zpěvu tohoto odvozuje se tudy od místa, s kterého kantor zpěvy své přednášel.
Z Gradualu zaznívá nejzřetelněji posvátný jásot umění pěveckého, ozývající se vzletnými, bohatými jubilacemi.
Nyní přednáší se Csraduale způsobem tím, že dva zpěváci zpěv počínají, načež sbor pokračuje až do verše, který opětně pouze dvěma zpěváky se přednáší.
(Pokračován!.)

II.
Účel a způsob zřízení sborů literátských,
jich stanovy.
(Z Památníku Pražského Hlaholu.) — Sepsal F e r d i n a n d T a d ra•
(Pokračování,)

Vedle zpěvu dbali literáté i o udržení přísného pořádku a všeliké náležité slušnosti při službách božích v kostele, musili jmenovitě po celou mši a kázaní tam vy-trvati. Mimo to scházeli se ke všem procesím církevním a jiným významným slavnostem a taktéž k pohřbům jiných literátů, často i jich manželek a dítek, a jdouce v pořádku zpívali písně příhodné.
Hlavní — s počátku výhradní — péči věnovali literáté ovšem zpěvu chorálnímu; někde však pěstovali i zpěv figurální, jmenovitě v časíeh pozdějších, tím že se o to starali, aby o větších svátcích, v neděle adventní a boží hody provozovány byly zpěvy čtyř- i pětihlasé, vůbec »calltus figuratus«

zvaný. Kde tak se dělo, měl ovšem i sbor figurální své zvláštní správce 23),

Kdo z členů zanedbal tu neb onu po-vinnost, aneb kdo zmeškal čas určený, pro-padl v pokutu, která u některých společností pro každé provinění zvlášt vyměřena byla (tak n. př. platil menší trest, kdo zmeš'.cal
25) Tak čteme k, p, v pamětni knize literátů Mlado-Boleslavských (při r, 1612 a násl.): nK kůru přednímu figurálnímu obráni jsou všickni z pánův literátův, kteří figuratum cantum znají, k kůru druhému chorálnímu připouštějí se všickni z literátův, kteří čísti uměj[«. R. 1613 a 1614 zvoleni Pavel Alexius Strakonický k spravování kůru figurálního a Matyaš Štemberk Berounský k správě kůru chorálního, r, 1615 pak jonáš Vodňanský za správce kůru předního a Tobiaš Jičínský kůru druhého.