— 66 —

nadšení, vzletnou a mnohdy odvážnou, kterou Církev vyjadřuje a odívá slova modliteb svých.
O b ě t mešní jest zářící.n sluncem veškeré bohoslužby katolické. Aby ji co nejslcvostnčji okrášlila, vynakládá Církev veškeré poklady liturgické. V žádném jiném officiu není ceremoniale talc bohaté, nejsou modlitby tak rozmanité. Nápěvy liturgie obětní jsou nejbohatější a nejkrásnější, jsou výkvětem chorálu. Nikde nepovznáší se nápěv k tak velebnému vzletu, k talc nadšenému jásotu, jako zde kolem eucharistického stolu, na němž prostírá se nám pokrm a oběti.
Zpěvy mešní jsou dvojího druhu : s t ř í-d a v é, jež lze nazvati proprietu zpěvů mešních — Introitus, Graduale, Alleluja, Tractus, Sequence, Offertorium a Communio — a s t á 1 é, které tvoří Cocnmune a k ordinariu XEssae náleží, — Kyric, Gloria, Credo, Sanctus a Aguus. I'roprium zpěvic mešních jest tím vlastním, bohatým pokladem melodie církevní a nazvíce prastarého původu. Nejnovějším bádáním vyšlo na jevo, že Graduale, Sanctus a Communio odvozují se ze společné liturgie, kterou již apoštolé Církvi zůstavili. Nejpozdějšími částkami jsou Credo a Aguus. Původem udává ~e i význam a důležitost zpěvů. Co z pradoby ki•estanslcé pochází, jest patrně nutnějším v soustavě liturgické a vyžaduje větší měrou úcty naší.
Prvým zpěvem, který zaznívá při nejsvětější oběti jest
Introitus. Když král se blíží, panoš královský hlasitě oznamuje příchod jeho. Voláním posla královského jest Introitus. Iutroitus svolává poddané krále nebeského k slavnému uvítání; jest živým vyzváním k posvátné bohoslužbě. Před početím dram,,tu bohatá ouvertura připravuje účastníky na nastávající dějství. Světodějné, spáso-plodné drama má již započíti. Introitus jest vážnou, divotvárnou, lcrasnobarcvnou ouverturou, která leskem a vzletem věští velebnost příštích tajemství. Vyznačuje se tudy

rychlým pohybem, svěží silou, oplývajících životem. — Nazývá se Introitem, jelikož druhdy za zpěvu onoho celebrant s družinou k oltáři kráčel. Nyní se počíná, j akmile kněz stupní modlitbu započal. Introitus má dosud jako druhdy vlastní žalm Gloria Patri zakončený se svou antifonu, kterou opakuje. Jeden, dva nebo čtyři zpěváci ji počinají, — jak tolio slavnost svátku církevního vyžaduje, — sbor pak poltračujc. Zpěváci pějí první polovinu verše žalmového, sbor druhou. Rovněž tak zpívá se Gloria Patri, načež Introitus opětně se počíná, sborem pak dokonává.
Po theoretickém vysvětlení zpíval před-nášející s účastníky exercicií Introitus na svátek sv. Vavřince na tento den připadající, při čemž naskytla se niu příležitost o přednášce chorálu obšírněji promluviti, poukázav na některé chyby, které téměř obecně se vyskytují. I'rvýuc požadavkem pěkného přednesu chorálního jest správná deklamace testu latinského, jak toho duch jazyka vyžaduje a to tak, aby jednak slabiky přízvučné přílišně se nevyrážely, jak ředitelé jazyka latinského neznalí snadno činívají, čímž vinitý proud a krása řeči ne-všední ujmy trpí, jednak aby slabiky lcrátl.é přílišně se nezkracovaly, jelikož chorál jest pathetickou deklamací, která nesnáší se s výřečností, jaké při obyčejném rychlém mluvení užíváme. Druhým požadavkem jest zevrubné studium melodie. Připadá-li na ně-které slabiky větší nebo menší skupina not, dlužno tvary jejich pilně rozebírati, aby se ukázalo, kterak se zpívati mají. Hlavním pravidlem jest opatrné a neupřílišněné se-s t e j i o v á n í not, nedbajíc toho, jsou-li v knize Gradualu vyznačeny za dlouhé, krátké či polokrátké. Zde třeba studovati podstatu nápěvu, který se přednáší, tak aby zněl `Hladce a plynně. Způsob tento slovy pouliými nesnadno se vysvětluje. Stálým předzpčvováním snadně se pochopuje, což přednášející s účastníky tak dlouho cvičil, dokud Introitus zcela správně se nepřednášel.
(Pukračuvání.)

Má-li chorregent obeznámit se s liturgickými zákony?
Kolikerá hudba rozeznává se v liturgii?
Pieduášel při exerciciích cyrillských Josef PuCltta.
O šetření liturgických zákonů napsal m e n t, d a s e r s t e G e b o t f ii r die Re-Ignác Mitterer, chorregent kathedrály form der Kirchenmusik und iiberv Brixenu, tato slova: »B e a c h t u n g 1 i- haupt fůr die Gestaltung des Gottesdienstes. t u r g i s c h e r G e s e t z e i s t d a s h u n d a- L_isst die ;\Iusik von der Liturgie ab, so