— 62 —

literátův na úvé, ve sbor totiž český a latinský, dle toho, v kterém jazyku písně kostelní zpívali; každé oddělení mělo pak své starší a své správce zpěvu. U věci té, hlavně v otázce, trvalo-li rozděleni toto hned od počátku šíření se sborů literáckých, aneb vyvinulo-li se teprv později, byly-li první sbory literátiv latinské či české, mínění se posud rozchází. Dovolujeme sobě na základě bedlivélio uvážení veškerých o!.zohtostí úsudek svůj v té věci ve smysl tento pro-nésti: Sborové literátův zpívali z počátku zajisté písně latinské i české, jakož dokazují některé staré kancionály (na pi-. jistebnické), které obsahují vedle písní latinských i zpěvy české a jak toho potřeba a okolnosti místní i jinak zvláštní vyžadovaly ; tak jmenovitě při mši dle pravidla církevního písně latinské, před a po mši i při jinycli příležitostech, na př. slavnostech zvláštních, priivodech a j. písně české. Zpívání písní českých rozšířilo se však znamenitě po husitských válkácli, když zavedením bohoslužeb utraquistických i češtině většího práva při bohoslužbě se dostalo. V čase tomto i dříve již povstalo veliké množství písní církevních českých, jakož jsme se byli již dříve zmínili, a nemohli bychom si toho ani jinak vysvětliti, kdybychom za jisté nepokládali, že písně české bohoslužebné s ob-zvláštní zálibou zpívány byly. Dělo se tak vzdor zákazům od správců církevních proti zpívání písní českých vydaným. To ukazuje jasně na příklad poznámka písaře patnáctého století o písni »Hospodine, pomiluj ny,« na-cházející se v rukopisném pojednání »O zpěvu obecném (de cantu vulbari),« v níž se praví, že píseň tuto zpívají Cechové a zpívati budou do visle boří a ne do vůle lidí, kteří zapovídají dobré obecné (české) zpěvy, ač tyto ani zákonu božímu, ani sv, evan, geliu a slovům apoštolským neodporují, ale písně oplzlé a jinak neslušné trpí, 13) Ukazujeui dále k dokladu uvedenému v Starých Letopisech o písni »Věrní křestané silně doufajme,« kterou laikové v kostele týnském při mši zpívali a k ustanovení sjezdu stavovského dne 29. ledna 1524 v Praze od-bývaného strany zpívání písní český ch v ko‑

73) Rukopis cis, dv, knihovny ve Vídni č. 4333 list 111 b. (Srovnej Fejfalik v Sitzungsber, sv. 39„ str. 643.) Že píseil >,IIospodine pomiluj ny,, od dob starších v kostele i při mši zpívána byla, dokazuje listina biskupa litomyšlského Alberta ze Šternberka, daná 18. srpna 1375, v níž udílí odpustky těm ,qui cantilenam hospodin pomiluj ny ante sermonem vel in missa vel quando corpus d, n. Jesu Christi ad infirmum deportabitur, cum aliis cantaverint,, (Codex Moravicus sv. XI. str. 557).

stele, '}) Vedle českých byly ovšem též i písně latinské zpívány, hlavně v kostelícli katolickýcli a při takových slavnostech a zvláštních církevních bohoslužbácli, jichž se súčastnili studující, profesorové a jiní učení lidé. Když pak ve století 16. pěstování řečí klassických, hlavně latiny, velmi se šířilo a hojných příznivců nacházelo, ]ctei-í latinu všude zaváděli, musila čeština i v písni kostelní na mnoze latině ustoupiti, co se týká sborů literáckých všude tam, kde přivrženci nového směru rozhodné slovo měli, ktci-í považovali za nedůstojné mužů vzdělaných, aby v řeči obecné zpívali. Tímto způsobem staly se ze sborů literáckých dříve českých neb smíšenvcli, jmenovitě v městech větších, kde těchto humanistů a latinských básnikit mezi literáty značný počet se nalezal, sbory výhradně latinské. Yončvadž všalt obliba starých melodií písní českých byla talz obecná, že ani tito nyní latinští literáti ne-mohli bez nich se obejíti, počali asi kolem r. 1540 staré písně české k melodiím pit-vodním do latiny překládati, v kterémžto oliledu hlavně Václav Nicolaides Vodňanský a známý latinský básník Tomáš Mitis vy-nikali. Latiuský zpěv církevní vyvolal však zálry odpor lidu obecného, 15) který se ne-mohl zpěvu súčastniti a nastal spor mezi latinníky a přivrženci písně české, kterýž vedl k tomu, že z některých sborů literáckých staly se opět sbory bud výhradně české, aneb smíšené, takže jedou sbor rAzdělen byl v kůr český a v kůr latinský, jinde pak, kde latinníci měli většinu a po-voliti neclitěli, zřizovány nové sbory české, tak že v místeelt některých vedle sboru latinského nové sbory české nacházíme, jmenovitě v těch místech, kde aspoň dva kostely byly, tak žer každý sbor v jednom z nich zpíval, kde pak při jednota kostele býti musily, každý z nich aspoň své zvláštní bohoslužby aneb svou zvláštní lu-uchtu měl. Co se týká sborů smíšených, tu byl zpěv

14)	Pořádek v zpíváuí : iutroituvé, kyrie, epištola, gradualové, halleluja, atd.. .. to všecko, coi nejvíce býti můr., aby v jazyku r o z u m n é m bylo (jak od starodávna bývalo), liartošova kronika, str. 28. čl. XV, téi str. 51, -- Dne 4, záři 1548 poslala konsistoi podobojí Kadairskýnr instrukcí, v níž se strany zpěvu praví: »Což se zpívíwí do-týče rozumným jazykem, tak jakž jest zpráva učiněna od kněze Jana Mystopola atd.. . , kterak při přítonmosti jich poboině, vážně a křesiansky zpíváno jest při mšech svatých i nešpořích, toho se zpíván{ v domu boiím při tom za-nechává, poněvadž školy a žákův nemáte.« Jednání a dup, kons. str, 230,
Některé zprávy z r, 1582 a 16o5 strany zpěvu kostelního viz ve Dvorského Pamětech šk., str. 272, 315 a j.