— 55 —

a nepochybujeme, že i jinde sbory literátů se nacházely, o nichž však na ten čas zprávy nalézti jsme nemohli.
Abychom pak opět ku P r a z e se vrátili, připomínáme, že zde záhy již více sborů literáckých se nalezalo, snad u každého farního kostela jeden, že se nám však o nich poměrně velmi málo zpráv dochovalo. Nejslavnější ze všech byl beze vší pochyby sbor literátů u hlavního kostela t ý n s k é h o, na který se snad i uvedená zmínka nejstarší vztahuje. Mimo to nalézáme o literátech staroměstských několik zmínek, ku př. ve »Starých letopisech« při roce 1439 zprávu, že po smrti mistra KřišEana, faráře svatomichalského, »uveden jest mistr Petr Mladěnovic skrze mistry a konšely k sv. Michalu a zvláště do domu kněžského, kdežto byli mnozí osadní měšt?ané znamenití a literátové, a potom do kostela.« Tamtéž čteme k r. 1484, že tttraquistický biskup Augustin v neděli na den sv. Jakuba v kostele u sv. Jakuba mši sloužil a pod obojí podával, při čemž laikové (bezpochyby literáti staroměstští) píseň »Věrní křestané silně doufejme« hlasem velikým zpívali. Při roce 151 z pak poznamenáno, že v kostele

týnském jakés nové bratrstvo processí pořádalo ve čtvrtek na den sv. Vincentia a tu že farář kněz jakub Uher nesl monstranci s tělem božím začav literátům »Homo quidam fecit« a každý z literátů že nesl svíci voskovou. Processí ta, kteráž každý čtvrtek odbývána a při nichž literáti s voskovými svícemi vždy napřed kráčeli, skončila se r. i 5 i g. Při moru, který r. 1520 v Praze zuřil, zemřel mezi jinými i Tobiáš, písař šestipanský, literát tejnský a pochován u sv. Haštala v síňci. 10) Mezi správci kůru týnského v 16. století jmenuje se Jan Kotva Plzeňský, za něhož zřízen krásný kancionál český, který se nyní chová u Křížovr,íků v Praze. Sbor literátů týnských rozdělen byl v kůr český a latinský; literáti čeští v Týně prosluli hlavně provozováním staročeských Rorátů v adventě, tak že upomínka na to do pozdějších časů se zachovala. Sbor týnský znamenitým jměním vlád], jakož ještě později uvidíme.
(Pokračování.)
10) Staří letopisové, W. — O nejstarším kancionále literátů v Týně, kterýž zhotoven byl asi r, tOo, bohužel však se nezachoval, promluveno bude později.

Obecná Jednota Cyrillská.
Cechy. Arcidieeése Pražská.

Miehle. Minulého roku jsme v devátém čísle .,Cyrilla,, oznámili, že hodláme pokusiti se, pokud dovolí okolnosti, o povznešen[ církevní hudby. Slovu svému jsme dostáli v jistém ohledu. Nemáme sice dosud jednoty cyrillské, protoie není zde půda pro ni upravena. Pokus se stal, však beze zdaru. A přece jsme již ve smyslu cyrillské jednoty dvakráte zpívali. Patnácte dívek vycvičil s pomocí boží pisatel těchto řádků — 8 sopranů a i altů — od října minulého roku tak daleko, že jsme odváiili se na lIod Boií velikonoční v Michli, a o pouti sv. Pankráce na Pankráci vystoupiti veřejně se mší Velehradskou cd lIrušky sloienou. "Lpíváno bylo čtyihlasně, mužských hlasů bylo poměrně málo. Dívky zpívaly mile, zvláště výslovnost jejich byla dokonalá a intonace bezvadná. Rodičům přítomným neočekávané potěšeni tím dítky způsobily. Litujeme, že nemůieme s dostatek mužských sil získati. Jest zde sice jakýsi zpěvácký spolek — beseda — zvaný, zpěváci však jistými předsudky proti latině jsou zaujati, a pro tu příčinu, pak i spíše jak se mi zdá, pro nevycvičenost nechtí okusiti té přesné hudby círjccvní. Nyní k Boiímu Tělu máme již nastudovány zpěvy k oltářům i s příslušnými respon

soriemi, rovněž ze příloh Cyrillových. Bude se od-bývati dvakráte pobožnost — ráno v Michli, odpoledne na Pankráci jak zde v obyčeji jest.

Co jsme až posud konali, činili jsme ke cti a chvále Boží. Netajíme se však tím vedlejšim úmyslem, jaký při tom máme, totiž ten, abychom světu okázali, co zmůže dobrá vůle a píle i přes mnohé piekáiky. Dokázali jsme, že jde to všude kleslou hudbu chrámovou zvednouti, jen když opravdu člověk chce. Konečně opomenouti nemohu, abych s Vámi, důstpane redaktore nesdělil, jakých zkušeností jsem nabyl. Bylt jsem činným při zakládání jednoty cyrillské na žiikově, a těšil jsem se jejímu pokroku, jsem i nyní činným a doufám s bolí pomocí pokračovati na kaidém místě k témuž účelu. Zakusil jsem toho, že není-li vůdce čili ředitel chrámového zpěvu také liturgicky vzdělán, nezná-li totiž předpisů církevních o naší bohosluibě, marný a lichý jest všeliký pokus reformační na poli kostelní hudby. Tak jest jeden chrám jmenován s cyrillskou jednotou, kde tedy se má pro-vozovati hudba opravdu kostelni, a přece také ted slýchati tam často jest mši Fibichovu, kteráž svými