— 45 —

kantora nebylo. Tu pak jest ovšem velmi blízka myšlenka, že tam, kde nebylo zvláštních cvičených a placených zpěváků kostelních, mužové nábožní a zpěvu znalí z měštanstva sami o to dbali, aby zpěv dobrý v kostele pěstován byl od společností k tomu cíli zřízených, a že myšlenka ta záhy a sice ještě před započetím válek husitských ve sl:utek uvedena byla, můžeme skoro určitě tvrditi. Takto si představujeme původ našicli sborů literáckých.l0)
Dříve však potřebí jest zmíniti se aspoň stručně i o druhé stránce jednot ku pěstování zpěvu církevního, totiž o stránce společenské. První zmínku o společenstvu mezi osobami stavu duchovního i světského — rozumí se samo sebou, že vyjímáme společnosti čistě náboženské na př. řehole a řády — nalezáme již na počátku 14. století ; bylo založeno za tím účelem, aby každý člen, kdyby onemocněl, dnem i nocí ošetřován a vším potřebným opatřen byl, jeho mrtvola pak aby se slávou k hrobu doprovozena byla. 11) Roku 1348 založeno k podobnému účelu bratrstvo malířů, v témž čase pal: vzniklo i »bratrstvo písařů k uctění těla božího na Horách Kutnach.« Později nacházíme zmínky o jiné společnosti mužů vážených i bohatých, šlechticú i vyšších hodnostářů duchovních, jejížto pi-iznivicem obzvláštním byl sám král Václav a kteráž měla jméno »Společnost či bratrstvo kaple těla božího.« Členové byli zavázáni k ur‑

v časopise Č. Mus. ISSo, str. 458. — Jan Hus také býval žákem zpěvákem, jak vyznává s;1m o sobě: »Jakož i já, kdyi jsem byl žáčkem a spieval jsem s jinými vigilie, tak jsme spievali, jedné abychom odbyli.«
10)	Riegger vyslovil r. 1790 v Materialien, sv. 1., str. 174, myšlenku, ie naši literáti podobají se meistersingrúm německým. Podobné v „Zlaté Praze, roku 1884, str. ¢62 vyslovena V. J. Novotným domněnka, že naše sbory lit. povstaly dle vzoru něm, meistersingrů, však na jejich utlačení v kraji českém. Obojí mínění toto nedá se dle úsudku našeho dokázati, jelikož o šíření se meistersingrů v Čechách posud málo povědomosti máme; k tomu uvážiti sluší, že pěstovali lneistersingři skoro výhradně píseil světskou a že jich hlavním účelem bylo skládání písní dle určitých pravidel. Jinak ale ovšem jest možné, že cizí způsoby, které se z cizozemsky i ve zpěvu církevnim šířily, jmenovitě zpěvy tak zvaných ,joculaturů,, (joilgleurs) »guliardůa a jiných kočujících zpěváků a pištců, kteří při slavných průvedech a jiných slavnostech, ano i v kostele písně světské zpívali, hry provozovali a u lidu ublibu nacházeii, ve zboiných praotcích našich odpor vzbudily a tudíž vedle nahoře do-tčených okolností spolu podnět daly k zřízení našich sborů literátskýc.i.
Riegger, Materialien 1, 172. Rukopisu, o němí se zde zmínka děje, nemohli jsme se dopátrati.

čit\•m příspěvkům ročním, volili své starší (»Capitanei«) a měli ve znaku svém obruč a kladivo; 12) vystavěli kostel těla božího na Karlově náměstí pro členy university pražské z národa českého, založili nejspíše i kolej pro studující české (collegium nationis I3ohemicae) a některá jiná nadání. K těmto společnostech přistoupily záhy i jiné, hlavně cechy řemeslnické. Přední po-vinností členů veškerých bratrstev a společností tehdejších bylo ovšem navštěvovati v určité dny služby boží a vykonávati modlitby a zpěvy za zemřelé spolučleny. I jest tedy přirozeno, že mužové tito také v přední řadě toho dbali byli, aby při jejich službách božích zpěv dobrý slyšán byl a že se zpěvu sami súčastnili, jest jisté. Takto vedly rozličné okolnosti k zřízení společností, jichž účelem bylo pěstování církevního zpěvu v kostele. K tomu přistupuje všeobecný roz'.:vět země české za panování císaře Karla IV., péče císařova o povznesení nábožnosti a zvelebení bolioslužby, kteráž nalezala ohlas ve veškerém lidu českém a byla podporována hlavně prvním arcibiskupem prarsl:ým, slavným Arnoštem z Pardubic. Nepochybujeme, že i tento arcipastýř český nemalý vliv na vznikání literáckých sborů měl; neb on byl jal:o vůbec předním podporovatelem všeho dobrého a krásného, tak obzvláště milovníkem dobrého zpěvu kostelního, jakož jsme již byli ukázali. On za-vedl v kostele pražském vedle jiných zpěvů i krásné »Rorátní zpěvy,« které se brzy po celých Čechách rozšířily ; on ve stanovách kostelních i na synodách horlil proti ne-pěkným novotám při zpěvu chrámovém, tak že za něho zajisté nejen zpěv liturgický — latinsl: — ale i český zpěv lidu značně se povznesl a zvelebil. 13)
První nám známá zmíní:a o společnosti nesoucí jméno »literátů« nachází se v listině z roku 1391, týi:ající se kaple betlemské, kdež se jmenují mezi svědky : »honesti et circumspecti viri Joannes dictus Rulant alias Lissy, Joannes dictus Meysner, c i v e s 1 i t t e r a t i 1VIaioris civitatis Yragensis.« 14)

12)	Listina z r. 1382, viz Ungar, AUhandlungen II.
13)	Nemůžeme přijmouti za skutečnou událost, co vypravuje Balbin (Vita Arnesti, 134), že totiž arcibiskup Arnošt literátské spolky sám zaloiil a ustanovil, poněvadž jsme žádného rukopisného dokladu nenalezli.
Monumenta universitatis Prag II., 395. Dotčená listina vepsána jest v notářském potvrzení z r. 140I, místo to pak zn(: »Anno d. 1391 die lunae, decima mensis Aprilis etc, praesentibus honestis et circumspe tis viris Joanne dieto Rulant, alias Lissy, Joanne dieto Meysner, civibus litteratis