— 44 —

prospěšné.« Mezi nadacemi pak rozličnými, ttmii císař Karel IV. slovanský klášter Emausský obmyslil, nachází se i nadání, jímž písaři jakémus jmenem Janovi vykázáno ročních Io hřiven za to, že slovanské knihy, hlavně legendy a písně přepisoval. 5)
Zpěv kostelní provázen byl obyčejně hrou na varhany. Již záhy však a sice ještě v první polovici století čtrnáctého počal se šířiti v některých kostelích hlavně pražských zvyk, ie uiíváno k průvodu zpěvu i rozličných nástrojů hudebních, houslí, citar, žaltářů a j., kterážto hlučná a zajisté ne vždy líbezná hudba neshodovala se s přísně církevními melodiemi chorálů a způsobovala často pohoršení v nábožných posluchačích. Arcibiskup Arnošt vystoupil rozhodně proti tomuto způsobu kostelní hudby, poněvadž tím »nenábožnost v lidu vznilzá, žádostivost tělesná a nezřízená se šíří a marnivost se množí« a sice již před rokem 1348 a za-kázal přísným nařízením všem správcům kostelů, duchovnítn, světským i řeholním, aby pod trestem 4 kop grošů českých ne-dopouštěli žádného hlučného průvodu nástrojů hudebních při zpěvu kostelním vyjí-maje »líbeznosti varhan.« 6)
Ve století čtrnáctém skládáno již v Cechách mnoho posvátných písní v řeči latinské i české a též nápěvů k nim. K nejstarším českým patří písně: »Slovo do světa stvoření,« »Vítej, milý Jesu Kriste,« »Vstalt jest této chvíle,« »Narodil se Kristus Pán,« »Buoh všemohúcí,« »Otče náš, milý pane.« »lesu Kriste, štědrý kněže« a j. Oblíbeni písní českých a prozpěvování jich v kostele šířilo se tak, /;'e církev obávající se snad, že by latinská liturgie opět vytištěna býti mohla, proti církevní písní české odpor po-stavila a j i úpině z chrámu vyobcovati chtěla ; poněvadž však obliba starých písní českých byla taková, že by úpiným zakázáním jich veliká nespokojenost v lidu byla vznikla, obmezen byl snešením synody Pražské r. 1406 zpěv kostelní na čtyry písně české, totiž: »Hospodine pomiluj ny,« ,>Svatý Václave,« »Buoh všemohúcí,« a ,Jesu Kriste, štědrý kněže« a pohroženo tomu, kdo by jiné písně české zpíval neb zpívati dopouštěl,

Pelzel, Karel IV. sv. II, čls.list. 343 dd. 26. Augusti 1356: ,Consideratis multiplicibus obsequiis tuis, quibus pro decore monasterii nostri Slavorum in scriUendis libris legendarum et cantus nobilis liguae Slavonicae	. . laborasti•«
»Organorum symphnnia dumtaxar excepta.0 Viz »Cancellaria Arnestiu (vyd. F. Tadra) str. 227. — Pudubná naiízeuí vydána později několikrát na synodách Praiských ruku 1366 a 1391. Viz: Concilia Pragensia (ed, Háfler), str, 13. a 15,

tresty církevními. 7) Že pak již tenkráte nápěvy české obliby docházely i v cizině, o tom máme zajímavý doklad. Brzy totiž na počátku století 15, (náš pramen praví, že za času koncilia Pisánského) přišla píseň, kterou arcibiskup pražský k svátku Navštívení Panny Marie složil, pro krásnou melodii stou k takové oblibě, ie ve Strasburce (a bezpochyby i jinde) obecně zpívána byla, A)
Ze pak v těchto časích dbáno bylo 0 zpěv církevní i při kostelích, které se netéšily tak bohatým nadáním jako kostel pražský a sice také ve městech a místech venkovských, o tom podávají nám hojně dohadů staré zápisí;y z oné doby pocházející, hlavně »libri erectionum,« v nichž zaznamenáno jest množství nadací, jež učinily osoby duchovní i světské po celých Cechách ku kostelům a oltářům, kněžím a zpěvákům, aby za né zpívali mše, hodinky, vigilie aneb antifony. Kde tomu prostředky dovolovaly, zaváděni jsou dle příkladu kostela pražského mansionáři, jako na příklad v St. Boleslavi. Jinde ovšem záleželo pěstováni kostelního zpěvu — jako i nyní ještě — na učiteli čili »kantoru« a jeho pomocnících »succentořích;« byli-li tito dbalí a hudby i zpěvu dobře znalí, dovedli sobě brzy vychovati a vycvičiti dobrých žáků-zpěváků dosti, kteří jim potom v kostele pomáhali, bylot i nyní cvičení se zpěvu a hudbě hlavním předmětem vyučování školního. s) Jinak to ovšem bylo, kde řádného

r) Concilia Pragensia (ed, Hófler), str. 52. I toto nařízení častěji opakováno, důkaz to, ie prozpěvováni českých písní z kostela nebylo vytištěno; tak ku p. roku 1412 obnoven zákaz svrchu do-tčený témito slovy : ,Prohibentur cantilene et ruudeli (t, j. taneční nápěvy, rondeau, dle způsobu francouzského u nás se šířící) in ecclesiis ut prius sub pena unius fertonis a plebano ecclesie et rectore scolarium recipienda pro fabrica ecclesie Pragensis, preter Buuh všemohúcí, Hospodine pomiluj ny, Jesu Kriste štědrý kněže et Svatý náš Václave. Srovn. Konrád, str, 195.; též Jirečkovu Hymnologii, strana 3, a pojednání Fejfalíkovo v Sitzungsb, 39., str. 642.
P) Svátek Navštívení P. Marie nově v Čechách za-veden byl od arcibiskupa Jana z Jenštejua r. 1386. Byla-li písek svrchu dotčená složena od něho nebo snad později, nemůžeme určiti; zajisté se to stalo brzy po r, 1386. Píseti ta zpívána ve Strasburce ještě r. 1498, v kterémito roce minorita Fr. Wyler o ní píše, že by se neměla zpívati, předně proto, že pochází od biskupa českého, tenkráte ovšem katolického, avšak přece z národa, kterýi nyní (1493) kacířský jest, z čehož by mnohým pohoršení povstati mohlo; za druhé proto, že psána jest špatnou latinou, ač melodie její lahodná. Viz: Riegger, Amoenitates literariae Friburgenses, str, 340,
9) 0 školách 14, století viz článek Fr.Loubkův