42 _

p. Adolfa Benýška, náměstkem jeho p. Josefa Rybu, správce č, dívčí školy, jednatelem dp. Františka Herolda, pokladnike,n M. Sedivice, správce č. obecné školy, za členy výboru : p. Frant. Michálka, ředitele č. měštanské školy dívčí, p. M. Slezáka, správce č. obecné školy chlapecké a ředitele »Hlaholu.« Novězvolený výbor ustanovil se na tom, aby činnost jednoty zahájena byla způsobem slavnostním a to pokud možno co nejdříve. Redaktor byl pak po-žádán, jednak aby určil a zaslal skladby, jež pi•i první slavnosti cyrillské měly by se zpívati, jednak aby ku slavnosti samé do Plzně zavítal a jakožto zakladatel i předseda obecné jednoty cyrillské přednáškou a cvičením při slavnostních křtinách nadějného novorozence čestný úřad kmotrovský zastupoval. ' e v obém směru s radostí vy-hověl přání nové jednoty, není třeba dokládati se. Jelikož myšlénka zřízení jednoty plzeiislcé zrodila se v jubilejním roce svat. Methoda, odporoučela se bezděčně k první slavnosti cyrillské Hruškova mše Vele-hradská. Sešlo-li roku lonského z pi-íčin námi nezaviněných se sjezdu jednot cyrillských na Velehradě, kde skladba ku slavnosti jmenovitě složená měla poprvé před-nášeti se, byla slavnost plzeňská důstojnou náhradou zmařeného sjezdu velehradského. Kromě toho vyniká řečená skladba veškerými vlastnostmi, jež k zahájení jednoty cyrillské výtečně se hodí. Jest rázu slavnostního, při tom však celkem jednoduchá, zpěvná a proto i snadná, což prvnímu vy-stoupení jednoty cyrillské dobře svědči. Sbor pěvecký nebývá na počátku činnosti své skladbou nepřístupnou odstrašován, obecenstvo pak poslouchající rázem zýskáno bývá pro směr hudby posvátné vážnou zpěvností se zamlouvající. Tal,é pozvání osobní nebylo zpravodaji nevhodné. Naskytovala se mu takto především příležitost, aby z vlastního názoru seznal hudební poměry plzeňské.
Na cestě pak bylo lze po mnohaleté přestávce navštíviti otčinu a potěšiti se s přátely, v jejichž kruhu redaktor mladá léta blaženě strávil a v jejichž srdci staré přátelství neuchladlo. V zatiší klidu a upřímné lásky duše unavená nabývá žádoucího odpočinku a posily k nové práci. Slavnost plzeňská ustanovena jest na den 5. a 6. června. Zpravodaj vyjel si tedy do světa týden před slavností, zastaviv se nejprvé v onom sídle blaženého klidu, kam pod večer přijel pro něho nejir_ilejší ze spolužáků jeho, farář 1\Iirošovský, Antonín Spale. Zřídil si na osadě jednotu cyrillskou

a byl jsem tudíž žádostiv zvěděti, jakým duchem jednota Mirošovská se nese. Oznámiv pilchod svůj pouze dva dni před tím, nezbývalo jednotě času ku zkouškám příležitostným. Tíni více jsem se těšil na zpěv, jelikož jednotě bylo u'. ázati se v rouše každodenním.La svatvečerního soumraku sobotního dorazili jsme do Mirošovic. Na úsvitě dne nedělního sloužil jsem ranní mši svatou. Celým kostelem vkusně obnoveným a krásně upraveným rozproudila se stará mše literátská »Hospodine, všech věcí Pane« v pohyblivém tempu, jakého chorál český vyžaduje. S nemalou radostí seznal jsem, že přesný zpěv obecný zde již zdomácněl, jelikož se zpivala piným kostelem. Tím vice jsem se tedy těšil na zpívanou mši svatou. Po kázání zanotoval velebný pán »Vili aquam« a s kruchty pokračoval četný sbor hlasů dětských a mužských za prCivodu varhan plynně »egredientem de templo.« První polovici žalmy »Confitemini« zapěl bez průvodu sympatický tenor s výbornou deklamací, načež celý sbor s varlianalmi pokračoval »quoniam in saeculum.« »G oria Patri« zpíval opět tenor, chor pak mohutně odpovídal »sicut erat« a opakoval »Vidi aquam«. Též responsoria deklamovala se jednomyslně a správně. Započala mše. S kruchty intonoval tenor »Introitus« s patřičným střídáním se hlasu solového i sboru přednášeno vše, jak předpis káže. Po opakovaném Introitu zaznělo »Kyrie eleison« z Ordinarium Missae poprve sborem mužským, po druhé hlasy dětskými, po třetí hlasy smíšenými; tímže pořádl= »Christe eleison« a opětně »Kyrie eleison«. Následovalo »et in terra« dvousborně od věty k větě, responoria chorální s průvodem varhan a tak v milém postupu celá mše i s »Communio«, ku konci pak chorální »Pange lingua«. Byla to skutečná rozkoš naslouchati, s jakou bezpečnosti hlasy dětské nastupovaly a s jakou správností latinu deklamovaly.
.Po mši svaté bylo mi osobně poznati tak pilné a důmyslné pěstovatele chorálu gregoriánského, vzorné učitelstvo osady Mirošovshé. Velectihodného pana řídícího Františka Kneidla, znal jsem ovšem již z let dětských, jelikož každé neděle docházíval z přifařené osady na kruclitu děkanského chrámu Rokycanského, kde hrával u varhan kontrabass, já pak u zábradlí zpívával soprán i v solech. Po tolika letech zase jsme se shledali v témž povolání a to při směru hudby církevní ducha zcela opáčného, než byla ona, při které skorem před půl sto-letím spolu jsme působívali. jak milé bylo takové shledání! S radostí vzpomínali jsme