— 38 —

toria ]cůrová. Ovšem! A na leckterém kůru nastane i »tabula rasa«. Avšak co na tom? Nemusí také lékař bezohledně řezati snětivé údy tělesné, by celý> život lidský nezahynul? Však máme, Bohu dík, již velikou zásobu liturgických skladeb hudebních všech druhů. Třináct ročníků »Cecilie — Cyrilla« čítá jich již nemalou řadu. A byt ovšem ne-byly všecky stejné ceny, můžeme ubezpečiti naše hudebníky, že hudebně triviálná, jako růhrerovka do G-dur není žádná, liturgicky pak jsou všecky zcela správné. Kromě toho čítá »Vereinskatalog« německého cecilského spolku již k tisíci skladeb liturgických všeho druhu od nejsnazších až do nejsložitějších, tak že lze každému kůru z nich hojně, neb aspoň s dostatek vybrati sobě dle zvláštních a vlastních potřeb svých. — Však tu slyším ozývati se hlas: K čemu potřebujeme importovati sobě zase toto cizí, německé zboží? — Prosím, pánové, tot není ani cizí, ani německé zboží, alebrž tělo z těla našeho, duch z ducha našeho, z ducha to ryze církevního vytrysklé, z onoho ducha, jenž sestoupiv s nebe na věřící, roznítil v nich jednu mysl, jedno srdce, jednoho ducha. Proto již není a neplatí ani Rek, ani barbar Skyta, 14) ani Slovan, ani German, ani Roman, alebrž vším a ve všem jest Kristus. Pamatujme, že životopisec sv. Řehoře Vel. dí o něm, že složil podivuhodné melodie své vnuianutím Ducha sv., protož i Otcové na-zývají je »eloquia Spiritus sti.« 15) A z tohoto pramene čerpal i Witt rovněž tak, jako naší přesní skladatele svoje melodie, ba čerpati musejí, aby melodie jejich byly liturgicky dobré a dovolené. Jako církev sama jest katolická, rovněž tak i liturgický zpěv její jest katolický, to jest obecný. Protož právem nazýváme sice mistra Smetanu tvůrcem hudby specificky české, však ne-právem Witta tvůrcem kostelní hudby německé.
A co souditi jest nám o obavě, že hrozí reformou naší úpadek české hudbě instrumentální? S nemalým podivením tážeme se na to nejprve: K tomu jsou chrámy Kristovy a ta vznešená, tajupiná obět Pánč, by sloužily za školu žákům šumařům, diletantům a třebas i virtuosům instrumentálním? Zdaž těm, kdož takto smýšlejí o oběti Syna Božího, nepatři za odpověd bič Páně ve chrámě jerusalemském? 76) Kromě toho adresuje se tato obava nesprávně. Nikoliv kostely naše,

11) Kolos. 3, II.
la) Alzog, Yatrologie, S. 423. 16) Jan 2, 13, sl.

alebrž kdož by nyní již nevěděl, že uěitelslcé ústavy naše to jsou, jeř netoliko hrozí úpadem hudby nástrojné, ale vskutku ji2 nemálo ho způsobily. Tot není žádné tajemství. Budou-li místo banálních húhrerovek provozovati se na kůrech našich ušlechtilé a liturgicicy dovolené instrumentálky Wittovy, Stelileovy, Greithovy & consortes, aj kterakž může kdo souditi z toho na úpadek? Právě naopak : těmito skladbami prázdné, duchamorné »umění« pseudoliturgických instrumentálek rázu Kempter-Fiihrerovského se napraví, vkus vytříbí a ušlcchtí, duch pak vskutku k zbožnosti povznese.
Touto výpovědí svojí dali jsme zároveň již odpověd i na poslední lichou námitku, že prý reforma naše t. j. pravá liturgická hudba, zobecní-li, podetne neb spoutá hudebným genium skladatelským volný vzlet mysli a nemožné jim učiní skládati velkolepá, nesmrtelná díla umělecká pro dům Boží. Ale však touto námitkou zase na slepo střeleno, ba rána se odráží zpět na neopatrného střelce. Nikoliv, nepodetíná reforma skladatelskou sílu geniit, ani volný vzlet jejich tvůrčího ducha; 11) alebrž na nové, pravé cesty jej uvádí, do nových, krásypiných říší hudebních jej povznáší a zde dává jim napájeti se z kastálskýcli pramenů bohoslužby nikoliv delfické, alebrž v pravdě nebeské, o nichžto dí bolionadšený prorok Boží sv. Jan, že tekou do života věčného. Učte se jen píti pánové z těchto křištálových pramenů a záhy poznáte, jal: mocně váš genius se vzruší, osvěží a po-vznese tímto novým duchem. "Leptejte se našich cyrillských skladatelů : hoerstra, Nešvery, 1-Irušky a j. Tit vám tuto pravdu ze skušenosti nejlépe dosvědčí. Protož po-věděl pravdu výborný reformátor Remondini, (advokát v Janově), soudě o papežském regolamento, jež přísně nařizuje reformu, takto: 111) »Wir glauben vielmehr, dass das betreffende Regulativ, indem es dem I:indringen der sentimentalen Musik in die Kirche einen Damm setzt, die Scliiinlieit der eigentlichen Kirchenmusik in volles Licht setzen und die llerausbildung einer h~chst edlen Musikgattung beg ů n s t i g e n w i r d, eines Kutistzweiges, der in unserer leit und besonders in unserem Lande zum grossen Schaden der Kunst selbst, zu verdorren drolit.«

17) Proč pak, prosím, slove Palestrina »p r i n c e p s musicae,, ?
lA) `Vittův překlad ve »Flieg. B I, f. kath. Iiichenm.« 1886. S. 42, 43