— 37 —

zkoušel, kázal po přezpiváui »Benedictus« ihned lilasy sebrati, řka : »Tot lehké a špatné je zboží; neznám větší hlouposti.«
Leč netoliko zásadám theorie hudebné, alebrž i ducli u církevnímu mše Fiih rerova se protiví. Melodie Fiihrerovy jsou docela světské, ba thcatráhlé, bez vyššího vzletu, bez nábožného nadšení, vůbec, beze všech znám.k melodie ryze církevní. Vzorem všecli zpěvu katolick cli je zpěv řehořský. Slaadba, jež nepřirpiisobuje se zásadám tolioto zpěvu, cení skladbou ryze Ícostelní. Hlavní známkou zpévu řehořskélio jest di a to n ik a, t. j. melodie jeho skládají se toliko z tonů diatonické stupnice. A vznešené útvary Palestrinovy, Orlaudovy, Kr. Borka, Gomólky rovnéž tak jako naše staročeské zpěvy proto jsou tak velké a proto tak svatě clojímaji posluchače, že jsou melodie jejich sloeuy z nejprostších tonů diatonických a zásadně varují se chromatických postupů.
Proto nepatři do kostela skladby s takovýmito frásemi Fůhrerovsl;~`mi:
nebo:

Christe e - lei - son etc.
Et in car - na - tus est de Spíritu etc.

Taleových melodií povinen jest každý katolický skladatel se vystříhati, jinak mine se s cílem. Fůhrerovi patrně nešlo o ducha pobožnosti ve skladbácli kostelních. Ostatně pochopíme snadno, že Fiihrer nemohl se povznésti 1: pochopení a k zamilování katolické liturgie, aniž jeho skladby že nemohly prodchnuty býti duchem milosti Boží, ježto k tomu je třeba důkladného vzdělání křestanského a ještě více mostného a bohabojného života. Avšak život Fiihrerův byl tak pohoršlivý, že proto pozbyl řiditelství ki1ru katcdrálnílio v Praze, jež přes čtyři léta spravoval. Po dlouhém pak potulování po rozličných krajích nčmeckýclr nuzně do-konal dobrodružný život svůj v jednom špitále videňském r. 1 S61. Potud Dr. Surzyiíski. 1=)
NIy pal: Ceši zvláště zpomeiime nyn'i, jak povážlivou měrou b} lí kostelních skladeb Fiihrerových rozšířeno jest po všech kra‑

12) Pudobuě dokazuje ])r. Witt také o mších J. liaydena a j„ jak světského, necirkevního ducha jsou. Viz jeho »Dlusica sacra« z r. 1870, IS72, 1875, 1881 a j.

jinácli našich, že staly se takřka evangeliem našicli kůrů kostelních. I pochopíme palc, jak mohl tak zkažený duch a vkus zavládnouti na našich kůrech, že ti, kteří jím jsou napiněni, ani s to nejsou, by kostelní skladby přesného, zbožného ducha po-chopili, uznali a ]c nim přilnuli, od ou~ch pak s ošklivostí na vždy se odvrátili. Ba, došlo, žel Bohu, až tak daleko, že mnozi dobromyslní křestané i duchovní, ty světské, sentimentální pocity, jež tato pseudoliturgická hudba v nich budila, za city a hnutí pravé zbožnosti, a neladné blouznění a horo-vání v nich za hnutí a vání Ducha sv, považují. Zdaž tímto způsobem nemusil přivoděn býti žalostný úpadek pravého, ryzího ducha k ř e s t a n s k é h o a tím také života, jak obecně jej nyní se žalem zn.unenáme? Však znamenáme-li, proč neodstratiujeme kořene toho zla? proč nedáváme cliuravci zažívati pravélio léku? Těžce na to touží šlechetný mnich beuronsl: : 13) »Hat doch der Clerus uahezu das 13ewusstsein eingebússt, dass ihm, als dem Vollzieher der Liturgie, auch der Kirchengesang unterstche U. dass dieser vorziigliche Thcil des Neil. Altardienstes nicht cincm Schwarm voa Professionisten oder Dilettanteu úberlassen werden dúrfe, die einige musikalische Gesetzc kennen, im Uebrigen aber der hl. Liturgie oft mit I íerz und Sinn so Cernc stehen, Nvie der Souffleurkasten dem Tabernakel oder der Tanzboden der Kirchc Gotte-.« »Und wie haben sich nicht in Folge dessen die unbefugten Elemente »omnis generis nlusicorum« iu unseren Kirchen breit getnacht 1« Smutné to dědictví josefinského ducha, o němž platí slova výborného aesthetika Dr. Jungmanna (l. C. 841.): »\Vo der Keerus in der bezeichneten Weise handelt, da lásst er nicht nur eines der wirksamsten LtZittel der religiósen Erzicliung und der Seelsorge un b e n u t zt, sondern er li i l t dem Wo l f e eine Thiir offen, durch welche dieser frůher oder spáter eindringen NV rd.« Nevažme lehce smutné následky takové nedbalosti, alebrž pomýšlejme na pilné jich odstranění. Proto pilné probírejte páni řiditelové kůrů své zásoby hudebnin a po pi• - kladč Dra. Surzyríshého a Dr. Witta označujte v »Cyrillu« pseudoliturgické skladby, aby hořeny zla mohly se vymýtiti a hůry naše očistiti.
III.
Licha a neplatna jest obava, že přísným prováděním této očisty vyprázdní se rcper‑
13) Choral u, Liturgie, S. 52.