— 36 —

nemá-li celá budova víry sv. pobořiti se, tak i Credo mešní tvoří nedílný celek a nelze proto z něho ani slova vypustiti. Toto Credo přijala církev do mše sv. v V. věku, lady na východě rozséváno a rozšířováno nebezpečných bludů o Božství Kristově. Proto nevybrala církev krátké apoštolské vyznání, alebrž nicejsko - cařillradské z let 325 a 381, poněvadž v něm nauka o Božství Kristově a o vy'•chodu Ducha sv. obšírněji a výrazněji se vypovídá, než v apoštolském vyznání. A z toho tak důležitého symbolu kolik ponechal Fiilirer ? Toliko slova : »Pa treui« a2 »terrae .. . et in . .. Dominum Jesum Christum . . . qui propter nos homines . . . descendit de coelis. Et incarnatus est« až »homo flctus est . . . Et resurrexit tertia die . . . (!) Et in Spiritum s. llominum . . . Et exspecto« až »saeculi. Amen, amen, amen, amen, amen, amen«(!)6) Ejhle, tot: vyznání víry katolické podle F iihrera! Netoliko že kratší jest ještě než apoštolské, leč ani nezavírá v sobě nejzávažnějších článků víry, na př. že Kristus umřel na kříži, že Duch sv. od Otce i od Syna vychází, že věříme v jednu sv. katolickou a apoštolskou církev a j. Za to klade »amen« do konce šestkrát. Avšak sv. shromáždění obřadů (congregatio rituum) pod č. 3. z r. 1 S 17 přikázalo výslovně : »hitegre intelligibili voce Symbolum decantetur, « 71
S takovoutéž libovůlí osekal Fiihrer takél andělský chvalozpěv »Sanctus.« Skomponoval to slovo jen jednou, zůstaviv ostatek andělům, kteří nepochybně lépe umějí Nejsvět. Trojici v nebi uctíti, volajíce: »Svatý, svatý, svatý Pán Bůh zástupů« a d., jak viděl a slyšel prorok Isaiáš.$)
Papež Sergius (+ 701) zavedl obyčej zpívati »A g n u s D e i« při lámání sv. hostie. Ku konci pak XI. století začalo se opakovati »Agnus llei« třikrát a místo ti•etího »miserere nobis« dodalo se »dona nobis pacem« za příčinou protivenství, jež tehdy strojeno církvi. Církev přijala pak tento obyčej do své liturgie mešní, a nikomu není tudíž volno jej měniti. Však co staral se Fiilirer o předpisy církevní ! <')
Jako v jiných částech, také v »Agnus Dei« slova libovolně vynechal, jiná do nudy opakoval, a co horší, liturgická slova í pře-kroutil, vynechav druhé »Agnus Dei, q. t. pec. m.,« a místo něho »dona nobis pacem«

R) Vytei;kovaná místa znai:í vynechaná slova.
»Vyznání víry celé bud zpíváno srozumitelným hlasem.«
8) Is. 6, 3.
°) Jako leckterý řiditel kúru i u nás.

až jedenáctekrát opakoval. Poněvadž pak opakoval v něm melodii Kyric, tento text ale nechtěl se mu k ní vždy dobře podati, přestavil a změnil si jej podle potřeby : »da pacem, nobis da pacem« a p.
b) Vizme nyní, jaká jest u m č l e c k á c e n a jeho skladby, zvláště jaké jsou m elodie jeho mše. Při kritickém rozboru kostelní skladby hudební třeba jest přihlížeti l; dvěma věcem: zda vyhovuje theorii Hudební a zda-li složena jest podle piedpisů a v duchu církve. Mše Fiihrerova ni v jednom ni v druhém ohledu nevyhovuje a kritiky nesnese. Theorie hudebná toho vy-máhá, by melodie byla originalná, pěkná, by měla jistý rytmus, aby byla zpěvná, nikoli monotonní, aniž měla násilných skokův. Ale zda možno mysliti si chatrnější melodie, nežli na radostná slova »Osanna etc.« tuto melodii Fůhrerovu ?
tu - a. O - sanna in ex - cel - sis.

Kolikrát užívá Fiihrer skoku velké sexty, jež v klasické hudbě kostelní se zakazuje.10) Mimo to jsou jeho melodie tak triviálné, tak všední, že i na nejobyčejnějších ariích světských žádá se více originálnosti. Nejnudnější jest tato melodie v Benedictus:
be - ne - di - ctus,	be - nedi-ctus, qui ve - nit in no - mi-ne
Do - mi - ni,	qui	ve - nit in
no - mi-ne	Do - mi - ui etc.
»Takových melodií«, vece Witt, t t) »lze hojně slyšeti v pivnicích a v »Gesangvereinech.« Třeba pod ní položiti toliko obvyklý průvod k tanci a budeme míti pro-stou, triviální polkumazurku. Když byl kdysi kapelníl; Schrems takovou mši Fiihrcrovu

Viz: Bellermann, »I). Contrapunkt,a S. 97. ri) »Musica sacraa 1872. č. d.