— 28 —

diný a počíná C an o n (intrat in canoncm). Nastává slavnostní ticho. Veškerý sbor, biskupové, kněží, jáhnové a nižší duchovenstvo zůstává ustavičně skloněno. Slova konsckrační, polohlasitě modlená, pronášejí spolu veškeří kněží, jelikož dle starého podání při mši, při niž assistují, spolulconsekrují. Veškeří věi-íci zůstávají státi jsouce s chorem stejně sklonění; mají účastenství na úkonu obětním jakožto lid kněžský. Teprve při tajemných slovecli, »omnis ponor et gloria«pozdvihuje se obět nejsvětější, kterou Otec nebeslcvr oslavován bývá ; arcijáhen pozdvihuje kalich za ucha šátečkem obestřená a papež nad tím hostii. V polovici canonu podává akoluta podjálmovi velkou patenu velem zahalenou, aby včas na oltář položena byla. Jáhnové, dosud ještě hluboce skloněni, umívají si ruce k nastávající službě posvátné, jimž akoluté vodu podávají. Hlasitě pronešená slova »Nobis quoque peccatoribus« jsou znamením ku vzpřímení se. Při »I'ax Domini« dělá papež tři kříže nad kalichem a vpouští do něho hostie od poslední svaté oběti, které mu na počátku mše svaté ve schránce ukázány byly. Obřad tento značí jednotu oběti, která často opakována, přcdce jen jednou zůstává. Následuje p o l i b e n í p o k o j c, které papež arcijáhnovi a veškerému duchovenstvu dává; také do lodi lidu bývá nešeno, takže veškeré shromáždění poskytuje krásný obraz svaté svornosti a lásky. Napotom láme papež částečku své hostie a to s pravé strany, klade ji na oltář, určitý pak počet hostií dává na patenu jáhnem drženou a kráčí k svému stolci. Arcijáhen klade kalich, aby při následujícím obřadu nepřekážel, na stranu epištohní pod dozor jáhna.
Na toto znamení pi-icházej í podj áhnové

a akobrté s plátěnými sáčky k oltáři, stavíce se po stupních oltářních v pravo a v levo do dvou i-ad. Akoluté drží sáčky, podjáhuové otvírají je a arcijáhen hade do každého velkou hostiikonsekrovauou. Stčmi pak jdou akoluté do apsidy ku kněžím, aby velké hostie lámali v malé částky (ut frangant). Patenu se sv. hostiemi nesou dva podjálnové k trůnu papežskému, aby tam jáhnové lámali, hnčží a jáhnové čekají na pokynutí papežovo; jakmile bylo dáno, po-zdravují počínajíce lámati liostie. Hostic kladou se proto do sáčku, aby při lámání nebylo obávati se zneuctění (ne in terram cadat et iu pulverem vertatur). Dříve užívalo se velkých paten; nyní jen před papežem na patenč se Líme. Jakmile arcijálíeu spatřuje oltář bez liostií — zůstává tam pouze malá od papeže ulomená částka, aby, oltář nebyl bez oběti (ut altare sine sacrificio non sit), — dává pokynutí škole, aby zpívala Aguus Dei a kráčí k pateně přeci trůn.
1\Iezi tím vystupují nomenclator, sacellar a majordomus, odříl:avšc Agnús Dei, k papeži, aby jim diktoval, kdo má býti pozván k tabuli papežské a kdo ku stolu vicedomina. Zaznamenavše jména sestupují a pro-cházejíce řadami činí pozvání.
Jakmile lámání hostií jest skončeno, přináší arcijáhen též posvátný kalich k trůnu. Přináší se vzhůru patena a kalich; papež boře částktí a komunikuje sebe, ulomiv částečku ; druhou částečku pouští do kalichu (de ipsa saneta, quam momorderit), který arcijáhen drží a praví : Fiat commisio et consecratio etc. Pak přijímá krev Páně zlatou rourkou. Napotom podává papež biskupům, kněžím a duchovenstvu tělo Páně, první pal: biskupu oltáře krev Páně.	(pokračování.)

Obecná Jednota Cyrillská.

Jednatelská zpráva
Obz ené Jednoty Cyrillské za r. 1885
podaná ředitelstvu Akademie křesiauské za přičinou
valné hromady.
Nelitostná smrt uchvátila roku minulého obecné Jednotě Cyrillské prvního protektora jeho Eminenci nejdůst. pana kardinála a arcibiskupa, Bedřicha knížete Švarcenberka. Pán Bůh k sobě povolal věrného náměstka apoštolského, aby ověnčil skráně jeho za dlouholetou práci na vinici Páně. Na prestol svatého Vojtěcha dosednul dědic lásky a horlivosti zvěčnělého velepastýie, Jehn Milost, nejdúst. Pán kníže-arcibisknp František de Paula hrabě Schí;nhortr. Tednotě t'yrillskí:

dostalo se nového protektora, kletý s otcovskou blahosklonností přijal hold synovské oddanosti z úst picdstavenstva jednoty této.
Činnost jednoty jevila se jednak návodem a přednáškami, předsedou v různých končinácli vlasti konanými, jednak zakládánim farních Jeclnot Cyrillsk~ch v Čechách a na Moravě. V diecési Brněnské zřízeny jsou v roce minulém 4 nové jednoty farní (v Slav-kově, Třešti, Tvarorné a Novém Veselí), v arcidiecési Praiské 3 (v Plzni, Staré Boleslavi a na Král Vino-hradech), v diecési Budějovické 2 (v Černovicích a Horní Cerekvi), v arcidiecési Olomíické t (v Iíustopeči), v diecési Králové IIradecké r (v Lanžově).
V jednotách za dřívřjších let zřízených ndriuje se