— 26 —

kaditelnice a klade incensum, aby v průvodu před papežem k oltáři kráčel.
Skola povstala. Podjáhnové zvedají své planety, držíce předek v řásnatém záhybu na prsou, aby ruce volné byly; u prvnílio zpěváka jest toho tím více třeba, jelikož rukou pohyb nápěvu jest mu udávati, jako by lio naznačoval.
Zpěváci postavili se ve spodním choru do dvou řad, hoši v prostředku, muži po bocích. Jakmile svíce jsou rozžaty, počíná primicerius antifonu k I n t r o i t u. Mohutně rozléhají se velebné nápěvyvelkými prostorami. »Resurrexi,« — vstalt jsem a jsem věčně u tebe v blaženosti věčné, božské, taková slova ohlašují tajemství velikonoční. Perlící se zvukové, plynoucí pohyb, krása hlasů, vnadnost nápěvů, — to vše kouzedlnou mocí vábí. Jakmile jáhnové před sakristií stojící zpěv zaslechli, vcházejí k papežovi, jenž povstávaje podává pravici arci-jáhnovi, levici druhému jáhnovi, kteří s po-líbením je přijímají a jej takto do choru vedou. Podjáhen s l:aditelnicí kráčí včele; sedm akolutů se svícny následuje; za nimi jdou podjáhnové a jáhnové regionární. U vchodu do choru stojí dva akoluté, v j ej ichž rukou spatřuje se »capsa,, se »Sancta« (nej sv. Svátostí) ; podjáhen ukazuje rukou do nádoby otevřené. Papež pozdravuje »Sancta«, dozírá zda-li dostačují pro bohoslužbu a káže donésti je do conditorium. Na počátku choru rozstupují se ceroferáři do dvou řad, průvodu zjednávajíce průchod, k němuž pak se přidružují, aby svícny před oltář postavili. Papež prochází oběma řadami zpívající školy, ukláni se před oltářem, modlí se po tichu krátké vyznání viny, znamená se křížem na čele a dávaje políbení pokoje jednomu z hebdomadárních biskupů, arciknězi a veškerým jáhnům, vzkazuje náčelníku školy, aby skončil verš Introitu a Gloria Patri říkal. S úklonou počíná Gloria Patri. Uvedený »quartus scholae« nese faldistorium před oltář, kde papež se modlí, mezi tím, co jáhnové po dvou vy-stupují, aby oltář líbalí, nikoliv uprostřed, co jen papeži přísluší, nýbrž po straně. Po »sicut erat« Introitu vystupuje vzhůru sám papež, líbá již přichystanou knihu evangelní a oltář, kráčí pak k svému stolci v apsidě, stoje tam k východu obrácen. Zatím skon-čila škola Introit a zpívá K y r i e. Náčelník pohlíží na papeže, čeká, zda-li snad počet Kyrie v litanii změniti či zkrátiti hodlá, při-jímá s úklonou rozkaz a zastavuje zpěv.
Po skončeném Kyrie obrací se pán apoštolský k lidu a intonuj e »G l o r i a in e x-c e l s i s«, hned však se zase obrací, až jest

skončeno, pozdravuje pak lid slovy: »Pax vobis !« a modlí se orací slavnostní. Pak. si sedá a kyne biskupům a kučžim, aby s ním si sedli, Dva podjáhnové vystupuji ]z opuštěnému oltáři, postavivše se po obou stranách jakožto čestná stráž. Jakmile podjáhen, jemuž čtení připadá, spatřil, že biskupové a kněží se usadili, vystupuje na ambonu a čte krásnou epištolu o kvasu starém a novém, která dnes na veškerém shromáždění v radosti velkonoční se spliiuje. Po něm vystupuje zpěvák s cantatoriem na ambonu a z p í v á G r a d u a l e »l laec dies«, vlastni píseii velkonoční a výraz radosti velkonoční od věkův. Počíná sám a zpívá první část, načež chor odpovídá (respondet) opakováním poslední věty. Druhý cantor zpívá »All e 1 u j a«, jež chor po něm zpívá s bohatým mclisma. Na to zpívá cantor první verš »P a s ch a n o s t r u m« a počíná opět Alleluja. Druhý verš Ataque epulemur« nelze mu dále zpívati, jelikož papež znamení dal, aby se pře-stala Podjáhen, který Graduale odzpíval, líbá kolena papežova, nikoli však hoch, je-muž »Alleluja« přiděleno bylo, jelikož po-strádá dosud svěcení. Ku konci zpěvu blíží se jáhen, jemuž jest zpívati evangelium, líbá kolena papežova a přijav požehnání (Do-minus sit in corde etc.), kráčí k oltáři, líbá knihu evangelní, béře ji uctivě do rukou a jde s dvěma akoluty svícny nesoucími a s dvěma podjáhny, z nichž jeden zlatou kaditelnici nese, k amboně ; akoluté se rozstupují, propouštějíce obřadníky v zadu jdoucí. Dole otvírá jáhen na rameni jednoho z jáhnů opětně evangelium, vlcládaje tam prst; pak všickni tři vystupují vzhůru, oba podjáhnové sestupují však druhou stranou dolů, čekajíce u posledního schodu. Akoluté před ambonou kladou svícny na podlahu. Při Dominus vobiscum obrací se veškeré shromáždění k východu, znamená křížem čelo a prsa, a otáčí se opětně k evangeliu. V lodi kostelní odkládají všdckni hole, o které se opírají za příčinou dlouho trvající bohoslužby; žádný z přítomných senátorů nenechává na hlavě coronu, ani jakékolivěk pol~rytí hlavy. Všechno naslouchá s pokorou posvátným slovům života. Po evangelium lid opětně křížem se znamená. Při sestupování podává jáhen knihu evangelia jedno-mu z podjáheů na planetu, který ji přijímá, v choru všem ku polibení ji podávsje. Na-potom klade ji akoluta do přichystané schránky, aby ihned zapečetěna a do patriarchia přenešena byla.
S radostí a obdiveul pozorují `Římané, že vrchní pastýř chystá se ku kázání slova Božiho, aby přednesl jednu z homilií, jejichž