— 19 —

rodil se okolo r. 1529 v Samotulách poznaňských. Vzdělal se v koleji Lubrarískich v Poznani, pak na universitě krakovské, kdež nabyl i hodnosti doktora filosofie. Oddal se právnictví s nemalou láskou i slávou, a řízením Felštynského vyspěl i v hudbě k nemalé dokonalosti. Zykmunt August jmenoval jej proto ředitelem své kapely.
Několik menších skladeb jeho zachovalo se v kancionále Lazara Andrysoviče; dvě vydal J. 11Tontanus ve sbírce předních mistrů evropských r. 1554 a 1564.5)
Tehdáž došlo i na založení slavného »kollegia roratystů«, o němž obšírněji pojednali jsme ve »Slovansk. Sborníku« r. 1885. Odtud víží se dějiny kostelní hudby v Polsce těsně s dějinami téhož kollegia, o němž dí dr. Surzyilski: »Najwicksi kompozytorowie rasi naleželi do chóru téj naszéj Sykstyny,« Z plejady těchto skladatelů nejlépe znám jest Mik. Zieleríski, po němž v bibliotéce kníž. Čartoryskýcli v Kral;ově zachovalo se dílo důležité pro dějiny hudby v Polsce. Zavírá v sobě vícehlasné skladby zpěvné i instrumentalné, jež nade všecky skladby posud známé vynikají, že směle přiřknouti se jim ml`íže prvenství. Vyšlo v Benátkách r. 1611. Obsahuje v I. části offertoria na celý rok pro 7 a 8 hlasů s varhanami, v druhé celoroční comunie na 1 až 6 hlasů s instrumenty, pak motetta 4- až 6hlasná a tři fantasie na instrumenty.
Z, polských skladatelů XVI. věku jmenovati sluší ještě RTile. G o m ó I k u, jenž platil posud za předního hudebníka polského. Pro-slavil se svýnii »Melodiemi na žaltář« Kochanovského.$) Proti spanilým skladbám Leopolity, Sadka, ?~ieleríského jeví se skladby Gomúlkovy j ako miniaturní akvarely, v nichžto ka".dá linie, všeliká barva ženiálného mistra prozrazuje. Byl to talent v pravdě svůj, Skladby jeho oddychují divnou prostotou. Není v nich zavilých forem kontrapunktických, neb nejčastěji říkají hlasy text současně (homofonnč); a přece jaké tu bohatství mysli, jak originalné obraty harmonické, jaká hloubka citu jeví se v nich, jako na př. v prvých akordech žalmu »Miserere«, jaká svěžest a prostota melodie v žalmu 15o, »Laudate Dominum.«
Koncem XVI. věku slynul v Polsce Diomedes Caton, jenž narodil se sice v Benátkách okolo roku 1570, však přiveden byl v mládí do Polsky. Poláci velmi si jej za‑
Tom. IV. >psaimorum selectoruln 4 et Pl. vocnm.« — ,Thesauri musicia tom, V.
Viz u nich v našem pojednání ve »Zprávách král, ůeské společn. nauk« za rok 1885: »0 posv, pisni potsl:é etc,,,

milovali pro jeho čarovný hlas a umění na loutně. Stal se dvorním hudebníkem Zykmunta III. Psal hudbu k písním ks. Stan, Grochowského: »Rytmy kačiriskie .. . prekladania ks. St. Grochowskiego, z nótami nowemi. i z tabulaturq na lutnie Diomcdesa Catona w Krakowie.« R. 1607 D. C. napsal také melodii k písni sv. Kazimíra »Omui die« a čtyřhlasnou písei o sv. Stanislavu. K těmto mistrům se druží také Vlach Val. Gawara, hudební skladatel v Krakově, jinak neznámý.
Slavný byl rozvoj hudby v Polsce v XVII. století. Zykmunt III. a Vladislav IV. velmi si ji oblíbili, volali nejlepší vlašské mistry do Polsky, vydržovali na svém dvoře četně hudebníků , j ichžto hudebné vzdělání bylo vedle svědectví dějepisců vysoké. Z polských zvláštně vynikli: ks. Bartol. PQkiel, Ondř. Staniczewsbi,1) ks. Ilanibal Orgas, Ks. Jn. Krener, ks. Mat. Lukaszewicz, ks. Mt. Miškiewicz, M. ItIielczewski°), ks. Ondř. Paskiewicz, karmelita, Jan Radomski, Fabricy, Mart. Milikowski, Jan a Ondř. Barscy a Hakenberber.9)
Skladby těch 14 mistrů chovají se v archivu vavelském a v tištěných sbírltách roztroušených po knihovnách celé Evropy, zvláště v díle Vinc. Liliusa10) (hudebníka v kapele Zykmunta III.) zavírajícím v sobě 20 motet na 5 až 12 hlasů, složených od 16 skladatelů téže kapely. — Včele vlašských mistrů na dvoře králů polských sluší jmenovati: i. slavného madrigalistu Luca Marenzio, 2. skladatele Asprill Pacellitt) (i 1623), jemuž dal král v katedrále krakovské po-staviti spanilý pomník, 3. Marka Scacchi, jenž přes 30 let řídil královskou kapelu ve Varšavě a skladbami svými oslavil siatek Vladislava IV. s Cecilií Renatou i s Ludvikou Gonzaga.''-) — Kromě těch vynildo na dvoře královském ještě jiných 14 skladatelů vlašských. Viděti je z toho, že králové polští byli velikými milovníky hudby, že tolik slavných mistrů při dvoře svém vy-držovali. Sláva kůru varšavského šířila se tehdy po celé Evropě. Ve francouzském popise cesty pí. Gnébriant po Polsce píše Jean le Laboureur o kapele Vladislava IV.: »Podivuhodna jest hudba královská. Platí za první v Evropě. K ní náležejí nejlepší zpěváci vlašští, jichžto vydržování stojí náramně mnoho, ježto mimo roční plat berou
) Rob. Eitncr, »BiUliogr.« pg, 865,
P) It- Pg- 722.	°i It. pg, 617.
10) »1\Ielodiae sacraea etc.... Cracoviae, 1604. Baini, »Memorie storico-critichea etc. Roma 182S, vol, Il, pg. 281 a 316,
z) Sowillski, »Les musiciens Polou,« Pg, qSg.