— 16 —

svatebni a jiuá veseli ; se zpěvem ku udateuslvi a důvěře povzbuzujicím chodívali předkové naši do boje často nerovného, a již tento pouhý zpěv českj ch Uojovuíků, její zdatně podporovaly feny české, zastrašil častokráte voje nepřátelské tak, že nedočkavše ani vuju českých, úprkem ze zemi našich utikali. Nebytu ni jediné rodiny české, ve které by zpěv nebyl býval milý ni denním zaměstnáním.
Nečerni i ranní modlitby provázeny bývaly zpěvem; při práci misto nyní obvyklého láteiení zpíváno. Obzvláště pak vynikaly zpěvnosti v každé rodině ltuspuciyně, které se zpěvem vstávaly a lehaly.
Ejhle, tak rozšířen, tak vkoieněn byl zpěv v nárudě našem milém.
Zpěvem povzUuzuvali se předkové naši ]: úctě Nejvyššího ; zpěvem rozpalovali v sobě důvěra a potirali nepřátely; zpěvem oslazovali si všechny strasti i slastí života vezdejšího. A jak to vypadá u nás nyní se zpěvem, který jest nejvzácnějši dar Boží? 0 žel, dvakráte iel Bohu — smutně. Do chrámů a prův~udů vloudily se místo krásných, překrásných starých zpěvů českých písničky ledabylé ba až světácké, alid — ó kéž se již pozná — libuje si v nich; v rodinách untlknul zpěv dokona. A jakými písněmi baví a uU-vcseluji se mladí i stai'í za dnů našich ? Trudno a bolno jest zajisté o této věci mluviti; nebol ne národní, ne vlastenecké, uýbri blbé a oplzlé písně, které od zpustlých a nemravných kramářů dychtivě kupuvány U,vaji, vyřinuji se mocí tuří z hrdel starých i mladých, otravujíce všechen smysl pro cudnost a mrav a dusíce ]caždý cit vlastenecký, 0, kam tu spějeme? Smutná odpověd zní: »Potrvá-li stav tento přeialostný i na dále, spějeme do záhuby mravní i národní«. Nebol národ, který nezná aneb vzdává se nu•avů a cudnosti, který přestává v pravdě a v duchu chváliti Tvůrce svého, který nectí vlastenectví, přestává býti národem a hrobaři jeho, kteříž jsou všichni znemravnělci, neznabozi a nevlastenci mohou pal: — ale pozdě — na hrobě národa oplakávati nělcdejši slávu jeho.
Odstrašující piíklad záhuby národní máme na l:íntanech. Bylit kímané jednou nejmocnčjšínt národem, Takmíle ale počali oplzlými písněmi kaziti nu-av a vlastenectvi své, počala slábnouti i síla jejich, až úpině zanikli, postoupivše mista národům jiným.
My však chceme, my si přejeme, aby národ náš nezahynul, nýbrž aby lil, žil v síle jaré, nezdolné po časy věčné. Opravdové-li toto přání naše, pak nám nezbývá, než abychom se všichni piičinili, aby mrav a cudnost, víra v Boha a pravá láska k němu a činné vlastenectví zastkvěly se opět v národě našem.
A to se stane nejsnáze a nejdříve, rozšíiiinc-li v obcích a tím v národě písně zboiné, mravné, vla

stenecké. A rozšiřuváni takovýchto pisni napomáhati mají zvláště >,Jednoty Cyrillské,,~
To' ten krásný a cíůleiitý účel »Jednot Cyrillských,, V »Jednotách Cyrillských« nacvičeny a naučeny býti mají písně opravdu zUoiné, mravné a vlastcucckč, aby z ubci a národa vytlačeny byly písně ničcmué. „jcduotami Cyrillskýuti« má v národě utvrzena býti vira v Buha, ušlechtču mrav a povzbuzeno vlastenectvi.
Kdož jest nyní, kdoby ještě puchybuval u důle-ICHIOsti »Jednot Cyrillských«? Byl-li Uyvšak někdo, tak to nesmí býti nikdo z nás Cyrillistů; nebol kdo po-chybuje, nevěří, a kdo nevěří, ten nekoná svj•ch po-vinnosti a jest kaidé »Jednotě« více kc škodě, než-li lc užitku. Aby pak každý z uás pravým byl Cyrillistuu, který by vskutku zboiuě, mravně a vlastenecky nejen sám ríul zpíval, nýbrž i písně takuvé rozšiřoval, jest nevyhnutelně třeba, by každý z nás nadchnut a pro-niknut byl: t, opravdovou zbožností, 2, cudnou mravnustí a g, pravým vlastenectvim.
Bude-li každý z nás vlastnostmi tčrnito ozbrojen, pak můžeme pevně důvěřovati, že jednoty naše jistě dosáhnou cíle svého. Pak zajisté v dubě ncdloulié rozšíří se mezi lidem písně v skutku dobré, kteréž pak prorazí si cestu i do rodin našich, tak ie opět prav-divým se stane staré pořekadlo : »Ii d e S 1 o v a u k a tam zpěv«,
A tomuto výsledku »Jednot Cyrillských,, volám ze srdee: »Na zdar!«
TvaroŽna. (C y r i 11 s l: á j e d n u t a.) Pied rukem sestoupilo se asi zo členů v jednotu, jejíi účelem bylo, pěstovati písně a hudbu kostelní. Pisně kostelni zpivá zde lid velmi krásně. Puuě.adž však již několik let nebytu ve zdejším chrámě zpěvu ahudby kostelní, jaká se o svátcích konává, bytu hlavním účelem naší jednoty, hleděti si mší, u4értorií, pange linqua atd. Cvičenu pilně. a za krátko provozovány krátké mše jednohlasné s prúvudem varhan.
Později nacvičeny trojhlasné mše s průvudem maléhu orchestru. Konečně nacvičili jsme jii čtyrhtasuuu mši pro smíšené hlasy od Mulitura s varhanami, a Zanglovou mši s orchestrem a čtyrhlasuou litanii.
Offertoria, gradualia, pange a j., byla zpiváua punejvice čtyrhlasně s varhanami.
Po novém ruce, vyzváni byvše vd, p, taráiem, phhlásili se k naši jednotě narazí členové, tak že pocet jich ze 20 postoůpil na 6o. Všichni ti jsou členové činní; přispívajících dosud netrsáme.
Pii tak znečuém počtu členů nastává nová práce, a tu teprv takřka »Jednota Cyríllská ve Tvaroiué« v život vstupuje, jelikui jsme z počátku stanov schválených neměli,
Iosef Kozli, učitel.

o B S A H : Jednotátu Cyrillak~ nt. -- I, Škola svatého Řehoře. -- Ubecn:i jednota Cyrillskai. Čechy. Arcidiecése Yraáaká. Kr. Vinohrady. - Diecése Litoměřická. Loučky. Rejěice. Diec se Budějovická. Četvovtce. Tábor. - Mot•ava. Dieeése Brněnská. Bohuňov. S:imčE n. O. Horni ;tčp.mov, Tcarořna.

S hudební přílohou číslo 1.
Nákladem vydavatelovým. — Knihtiskárna Politiky v Praze.