společný život nápodobený dle vzoru řeholního. Malí zpěváčkové jsou v útlém mládí do ústavu přijímáni a vedle zpěvu potřebn~ rn vědám vyučováni. Když povyrostli, bývali svěcením přijímáni do stavu duchovního. Schopnější bývali vi-adováni do družiny papežské, postupujíce od llodnosti k llodnosti. Představeným školy pěvecké dostávaio se záhy znamenitých hodností. »Schola cantorum« vydala církvi mnohého papeže, mnohý ze zpěváčků sboru pěveckého dosedl na trůn knížete apoštolského. V mládí slavičím liláskem pěl chválu Hospodinovu, v stáří mocnou berlou spravoval království Boží po celém okrsku světa. Sladký zpěv obrovsky zmohutněl v mocný hlas, jehož ozvěna zněla všemi končinami země.
A. kdo byl učitelem té školy malých pěvců? Zakladatel sám, jehož ruka spravovala svět. Zpěv bohoslužebn<~ tolik mu platil, že řídil si jej sám. 'Livotopisec jeho, jáhen Jan, praví: »V budově (školní) sousedící s patriarchálním -palácem Lateránským chová se až po dnešní den (v devátém století) lože, na kterém při vyučování zpěvu odpočíval a metla, kterou dětem prozíval, jakož i autentický exemplář antifonáře jeho. Byl chorobou tak stižen, že neniolil na nohou státi, a přece — sám osobně cvičil zpěvu církevnímu. Kdysi skorem po dva roky s těží na veliké svátky povstal na tři hodiny, aby mši svatou sloužil; tak velkých bolestí působila mu dna v nohou jeho a — přece sám osobně hochy zpěvu církevnímu vyučoval. Nemoha na nohou státi, ležel na dícvněném loži svém ve škole Lateránské a cvičil — chorálu. Bratří Cyrillisté ! Svatý papež, veliký zákonodárce zpěvu chorálního, jest naší hvězdou, našim ideálem. Nejvyšší úřad kněžský na zemi mu v té práci nebránil. Ruka, kterou otěže světa pevně držel, útlým zpěváčkům udávala vinitý pohyb bohatých jubilac sladkého chorálu. Chorý a těžkým neduhem sklíčený náměstek Krista Pána neobtěžoval si s lože svého pečlivě cvičiti, tříbiti a připravovati zpěvy, které zaznívati měly pH svatosvat5ch tajemstvích Beránkových, při divupiné oběti zákona nového, a nám, prostým a nehodným sluhům Pánč, nám, vychovatelům útlé mhdeže, nám mužům silným a zdravým měla by se zželeti práce, která nás povznáší na spolupracovníky andělů prozpěvujících bez ustání chvály před tváří Hospodina všehomíra! Není-li přední chloubou povolání našeho, že smíme s anděly a světci závoditi v oslavě Pána nebes a země? Ze jsme spolučinitely při tak vznešených tajemstvícli? VelilcN~ světec, svatý Řchoř, slavný zákono

dárce a učitel zpěvu chorálního jest našim učitelem, našim vzorem, našim světleni.
Stávalo škol pěveckých již před ním, on však zřízením nové školy pěvecké velkolcpěji překonal veškerou minulost, pojistiv
a zabezpečiv takto věčné trvání zpěvu svého chorálního.
Důležitost ústavu takového nejlépe se objevuje, uvážíme-li úkol, jaký škole byl vykázán při bohoslužbě. Vclepoutavý jest obraz, jaký vedle nejstarších pramenů od 6. do 8. století o bohoslužbě se vypisuje. 11. Ambrož Kienle živě namaloval obrázek liturgický o zpívané mši Rehoře Velkého v VI. ročníku časopisu »Studien und Mittheilungen aus dem Benediktiner- und dem Cistercienser-Orden« (str. 40-61), který tuto stručně se podává.
V ctihodné Marianské basilice hímské, již dostalo se názvu »Větší«, shromážděno jest na hod Boží velkonoční r. 600 veškeré duchovenstvo, očekávající v choru pána apoštolského (Apostolicus), papeže 1Zehoře L, Velkého. (S t a t i o.) Bezčetní zástupové valí se k basilice; vždyt hod velikonoční jest dnem, jejž každý věřící pokud možno slaví rád s biskupem svým, přijímaje s rukou jeho velikonoční přijímání. Spatřujeme pestré kroje domorodců i cizých poutníků do věčného města zavítavších, vedle latiny slyšíme i méně lahodné nářečí longobardské. Pře-kročivše prak atria basiliky kolkolem loubím obklopeného, umýváme si zde s ostatními ruce v kašně uprostřed předsíně se vyskytující. Pozorujeme, že věřící nesou malou láhvičku s vínem a oplatek (hostii) v bílém plátně. Přinášejí dary, které při slavné mši svaté mají se obětovati a konsekrovati. Připravování oplatků vlastníma rukama kladou si zbožní křestané za velikou čest.
Vstoupili jsme jedním ze tří portálů do
b a s i l i k y. Těžké opony zastírají vchod. Okna jsou zastřena čalouny. Tisíce svící a lamp jasně osvětlují vnitřek basiliky. Jsme v síni, kde přirozené světlo ustupuje. jak klidně, jak velebně a posvátně pne se do-jemná tato súi! V architektuře její po-hroužen jest klid náboženský jako rozjí-mání. Bohaté zlato, hluboké, mohutné tóny barev, jimiž malována jest, uchvacují duši, naladuj ícc ji k mocným dojmům, jakých zde posvátná boliosliÚba buditi má. Vážně a slavnostně pozdravují nás s vysokých stěn obrazy posvátné. Se zlaté mosaiky v apsidě velebně září obraz Krista Vítězitele na trůnu s knihou života v rukou. Skvostné čalouny rozpínají se po stěnách a mezi slou-