vosti dramatické. Vždyt liturgický a asketický svět citů jest nejbohatší a chorál jest tím mistrným dílem uměleckým, kterým nejdokonaleji a nejúpiněji se vyjadřuje. A právě sv. Řehoř by1 mužem, v jehož duší sídlil celý ten svět citů života liturgického a asketického, papež a mnich, instaurátor liturgie a reformátor chorálu.
Svatým Řehořem dostalo se zpěvu liturgickému nejvyšší dokonalosti. Ním vývin chorálu jest zakončen. Antifonarium jeho na oltáři basiliky sv. Petrské uložené stalo se nedotknutelnou posvátnosti. Jest tvůrcem zpěvu, na němž vzdělán jest veškerý katolický zpěv církevní pro věčné časy. S ním počínají dějiny chorálu našeho, který jest samorostlým výrazem jedině zcela důstojné hudby pro křestanskou bohoslužbu vhodné. Chorál gregoriánský, tento zpěv svatostí d,~chajíci, jakož z lůna Církve se zrodil, byl též mateřskou rukou Církve po staletí pěstován, s toutéž láskou v ryzosti své opatrován, s jakou Církev bdí a horlí o ryzost a neporušitelnost učení svého. Nápčvy jeho po tisíc let kvetly a v dobách našich počínajíznova kvésti a vůni vydávati. Středověk věřil, že sv. Rehoi-i Velkému Duch Svatá tyto zpěvy vnuknut Poklad zůstal nedotknutelný.
Po sv. Řehoři různí papežové podnikali sicé jednotlivé práce v oboru officia liturgického; Rehořské antifonarium zůstalo však nedotknuto, zej mena mešní zpěvy j elro. Když l~ehoř II. pro každý čtvrtek doby postní officium upravoval, neodvážil se vedle gregoriansk\`ch postaviti nápěvy nové, nýbrž vybral pro těchto sedm mší zpěvy s celého roku církevního.
Antifonarium Rehořské stalo se takto nezměnitelným a nedotknutelným zák o ran í k e m liturgického zpěvu Církve katolické.
Vzornou a dokonalou úpravou officielní knihy zpěvu bohoslužebnélio učiněn jest však toliko první krok ku zvelebení a ustálení chorálu. Kniha, byt i sebe dokonalejší, zůstává mrtvým materiálem, nepi-esazuje-li se símě v ní uložené do plodné půdy, života. Bylo tudy třeba, aby od theorie pokročilo se k provedení praktickému. 1 nejlepší zákony zůstávají bezvýslednými, jestliže zákonodárce nezjednává jim průchodu do života. Pravdy této dobne si byl vědom sv. l"ehoi`. Upraviv zákonník jal se ihned jim sám spravovati se. Mrtvé liteře vdechl ducha oživujícího, zřídiv výkonný orgán zpěvu svého, římskou školu pěveckou (schola cantorum), kterou sám osobně cvičil, řídil a v ducha zpěvu vlast^ího zasvěcoval.

S l í t u r g i c k ý nl z p č v e nl souvisí nutně liturgické zřízení školy pěvecké. Veliký restaurator byl si vědom, jakého místa zpěvu a pěvcům při bohoslužbě liturgické přisluší. Jemu též nejlépe bylo po-souditi, čeho zachování a pěstování téhož zpěvu se stránky hudební vyžaduje. Skola jeho pěvecká jest a zůstane tedy vzorem všech podobných škol pro veškeré věky.
Ve smyslu právnictví římskélro jest »schola« jednotou či společenstvem osob téhož stavu, združených ku společnému hájení vlastních zájmů; jest asi tím, co ve středověku cechem se nazývalo. Tak vy-skytuje se v Církvi římské »schola notariorum, defensorum«; na foru římském dosud ukazuje se »schola Xantha« písárna římslým úředníkem Xanthem zřízená nebo obnovení1. Též úředníci na dvoře říše východořímské měli své »sclrolae«. K vydržování školy sv. Řehoře bylo třeba pevného majetku. Proto nadal zakladatel školu svou usedlostmi, Daroval ji dva domy, jeden u sv. Petra, druhý u sv. Jana v Lateránu, čímž umožnil, aby oba hlavní kostely papežské zaopatřeny byly výkonnými orgány pro důstojnou oslavu bohoslužby. Přísným rozl:azenr papežov m bylo nal:ázáno kaidodenní officium pod těž-l. m trestem (sub anathematis interpositioue).
Skola skládala se s mu' a hochů. Ni-kde nejmenuje se více než sedm mužů; byli to podjáhnové. llle telldcjších lsoaněrů bylo to velikým vyznamenánim pro š':olu. První podjállen sloul »primicerius,, či »prior scholae«, jsa ředitelem :i představeným školy; druhý »secundíceriern« či druhým představeným; následující dva slouli »archiparafonisty« (předzpěváky) či třetí a čtvrtý zpěvák šl:oh-; poslední ti•i nazýváni jsou »parafonisty« (zpěváky). Hoši shledáváni jsou z veškerých škol římských. Při krásných hlasech vlašských snadno ]ze domy-sliti se, že škola sv. Řehoře vynikala nejkrásnějšími hlasy. Hochů nebylo mnoho. Soudíme-li dle poměru hlasů mužských, ne-bylo jich více než 15 až 20. Snad l:aždý z obou domů měl jich tolik. Ku krásnému zpěvu nevyžaduje se nutně četný sbor pěvci:, jak v dobách vkusu zkaženého za to se nulo. Při chrámu Božské :Moudrosti v Konstantinopoli za dob Justiniauových čítalo se při íthrnečném počtu 525 kleriků pouze 25 zpěváku-. V ):mausích nepřesahuje sbor benediktinů udanou číslici, zpívá se nad to vesměs hlasem pouze polovičním a jak krásně zní a dojímá cliorál tento!
Skola pěvecká byla zároveň sirotčincem, či chlapeckým seminářem, kdež vládnul