— 94 —

Pro rhythmus chorálnílio nápěvu platí při zpívání samém dvě obecná pravidla:
i. Tón tónu se skorem rovná. Tóny mají zníti krátce, jako zvony. Tón za tónem budiž zpíván stejně, krátce, pevně. Protahování tónu se zakazuje. Pouze poslední slabika závěrečná se protahuje.
2. Rhythmus z krátkých, stejnoměrných túuůvýsledný, pohyb celé řady tónové jest vždy zaokrouhlený, plynný. Vlnitá čára arabesky vzletně kreslené nesmí býti přerušována žádným hranatým vyrážením, nemá-li jemná zaokrouhlenost pozbyti nejznamenitějšího půvabu.
III. Tvarosloví.
Officium církevní, bohoslužba liturgická jest velebnou budovou. Půdorys zůstavil vznešený mistr. Také v jednotlivostech jeví se veliká moudrost. Průběhem věků mnoho rukou na tom pracovalo a veškerá století křestanská přičiiiovala k vyozdobení tím nejlepším, co měla. A přece jednota celku zůstala uhájena. Tato ctihodná svatyně liturgie, odkaz veškerých věků, vyžaduje úcty a něžné oddanosti naší.
V důmyslně uspořádané soustavě bohoslužby liturgické má každý jednotlivý článek své určité místo, jest tvořen a stavěn dle úkolu a významu svého. Každý jednotlivý článek jest krásný, avšak pouze v souvislosti s celkem; žádný neuclivacuje si lesku na úkor celku.
Ve vlastním osvětlení svém objevuje se zpěv liturgický jen tehdáž, když sborem kleriků, posvěcených sluhů chvály Boží, se přednáší. V tomto svém jasném světle denním dlužno jej posuzovati, chceme-li ho právě pochopiti. V tomto světle nutno po-suzovati tiynčjší poměry z nouze vzniklé, chceme-li patřičně oceniti prostou jednoduchost a skromnost liudebních prostředků jeho.
Jest asi tolik druhů nápěvů chorálních, kolik jich text liturgický čítá. Každý tvar textu má svůj zvláštní tvar melodie.
Zpěvy syllabické slovou reci-t a t í v e m a čítají se sem lekce nočního officium, kapitola, epištola, evangelium, orace, praeface, psalmodie, některé jednoduché zpěvy mešní a Te Deum.
K jednoduchému zpěvu melodi‑
c k é m u čítaj í se antifony a hymny nešporní.
Na třetím místě jsou bohaté melo‑
dické zpěvy mešní; stojíce ve středišti

posvátné liturgie provázejí nejsvětější oběY. Sluší-li ji konati s nejvyšším napnutím duševním, jsou i zpěvy nejdolconaleji vyvinuté. Liturgické knihy chorální jsou: Gracíuale, Antifonale, Vesperale a Directorium Chori.
Recitativ liturgický. Recitativ jest nejznamenitější částkou posvátné liturgie. Od dob apoštolských patří čtení a zpěv žalmů k posvátným částkám úkonu bohoslužebného. Na nich spočívá síla a význam officia. »Psalmus vox eccele.~iae.« (Sv. Ambrož.) Prosté modulace nepostrádají krásy hudební. Nikoli celý test, nýbrž jen jednotlivé částky jsou hudebně upraveny. Závěrky a polozávěrky_ jsou malými modulacemi vyznačeny. Cím polycliromie jest chrámu řeckému, tím jsou modulace zpívané lekci. Jalto polychromie skromným a opatrným podřizováním se oživovala články stavební, tal< hudba nesměla sobecky v popředí se stavěti, nýbrž měla slovu propůjčiti pravé jasnosti. Ulcolem modulace recitativní jest, aby povznesla posvátný text z hlubšího ovzduší tónu řečí do ovzduší zpěvu, ozdobujíc prostými avšak lehkými barvami konstruktivní stavební články vět.
Větší ozdoby hudební dostává se, alespoit na dni sváteční, v e r s i klů m, oněm krátkým myšlénkám, které mezi větší částky officia se kladou, tvoříce přechod od jedné k druhé. Mohutnými nápěvy svými účinkují výhodné na život a ráznost modlitby chorové. Laudes, mše a nešpory, —tři officia co nejdůležitější částky a koruna liturgického diurnum, mají svůj versikl, nejkrásnějšími a ncjrozmanitějšími nápěvy ozdobený : I t e miss a est, Benedicamus Domino, jímž se oznamuje, že officium jest ukončeno. Jest důstojným zakončením posvátných chvalozpěvů. Sem patří též versikle : »I I u m i 1 i a t c capita vestra Deo, Oremus, hlectamus gema, Levate a Deus in ad-j utorium,
Mezi recitativy liturgickými vynikají zvláště Praeface a Pater noster. Radí se k nejdůležitějším modlitbám nejsvětější oběti; nápěv jest již více vyvinut. Zpěv mohutně se nese a hluboce uchvacuje srdce. Slova jsou vždy vznešená, slavnostní. Jest to vrchnopastýřská modlitba pina veleby a důstojnosti. Církev užívá tohoto druhu při nejsvětějších výkonech; nemá žádných důstojnějších, chce-li rozmlouvati s Bohem věčným, žádných velkolepějších, chce-li vyjádřiti myšlenky vznešené. — P a t e r n o-s t e r vyniká nad praefaci tím, že jcst pro-komponováno; každá věta má svou vlastní meloclii, kterou prosba mocně se vyjadřuje.