piným strojem aneb zpéváky nechati pořádc namáhavé zpívati, jak se ve skutečnosti děje, jest směšné ; vždy se to má i-íditi dle skladby samé, zda-li toho vyžaduje.
Mimo toho stanoviska liturgickélio, dle jeliož každý ředitel kůru se má ptáti, co Církev chce, jest druhé, ne méně důležité a hudbu samu zbudující stanovisko krásna ušlechtilé hudby vůbec.
Triviální hudba nikde nemá zaznívati, tím méně v clirámu Páně, kde hudba jest jenom služkou. Jaká církevní hudba býti má, to jest již dávno rozhodnuto, a naší předkové měli docela zdravé zásady. Jak my se můžeme poučiti, jal: vzdělati se v pravé církevní hudbě ? Jen zkušeností. Chodmc do školy chorálu řehořského, do školy Palaestrinovy, provozujme skladby Wittovy, Skuherského a jiných reformátorů hudby církevní v nynější době. Ale at

nikdo nesahá do doby barokní, která arci bohužel ve většině chrámů doposud trvá.
Vzpomínám si tu na jednu mši Horákovu, která se zpívala o posvícení v jednom městečku česky, což přísně zapovězeno, já jsem se stydél za ty, kteří na kůře tuto skladbu prováděli. A uslYšev v »Gloria« »sláva tnu« hrozným vřeskotem předná-Ieti, nemohl jsem v kostele déle vydržeti.
Goethův výrok : Grau, treuer Freund, ist alle Theorie, platí i zde. líInoho se píše, mluví, agituje pro reformu a na tnnoliýclt místech jsou překážky již odstraněny, kde pak zaznívá pravá církevní hudba. Ale kdo vůbec nemá vůli šlechetnou, komu jest boltoslužba lhostejná, tomu též církevní hudba.
Doufejme, že upevnéufm křestauství v našem srdci i pravá hudba církevní v chrámecli našich se pěstovati hude.

Y. Ambrože Kienle „škola c-,llor(,ílilí.
Píšc Z. J. T.eltuer. (PulaačocáuíJ

Jsou dva druhy chorálních nápěvů, jednoduché a bohaté. Připadá-li v jednoduchém chorálu na tónovou slabiku jen jediný tón neb malá figura tonová, nazývá se s y 11 a b i c 1: ý m, b hatěj i vyzdobený slove m e l o d i c k ý ni zpěvem.
V syllabicl:ém zpévujest rhythmus určován testem. Test udílí tónu veškeré odstíny, jimiž živá řeč vyniká, což žádnými notami naznačiti nelze. Vše ostatní jest svobodným právem nápěvu. Obé, test i nápěv, dlužno vyjádřití úpině. IV clodicicým protipohybem nabývají i nejjednodušší nápěvy velikého půvabu. Nesmí se zapomínati, že přízvul: zní krátce a ostře, nikoli táhle. Kolem něho usazují se veškeré vedlej,~í slabiky. Přízvuk má převalut, ale nikolivěk smyslnou, nýbrž duševní; vynil:aje z temné půdy ostatních tónů, nesmí stejuoměrný pohyb přeměňovati v náhlé skoky.
Je-li nápěv b o h a t é j i vyvinut a má-li nad jednotlivými slabikami několik skupeniu tónových, test samotný nevystačuje více k naznačení skupeniny nápěvné. Na jedinou slabiku připadává celá véta náp~vů. Tehdáž dlužno tvořiti s k u p e n i n y notové. Bohaté chody nápčvné, jubilace, jubili, neumy zvané, nutno jednak hudebně správně po-jmouti, jednak s deklamací testu přesné spojiti. Zde dlužno pamatovati si následujíci :
i. Jubilace jsou plodem ryze gregoriánským. Jsou mistrnýmí kusy komposice, umélecké stavbou, vzletné a

vznešené rhythmem, bohaté nápěvem, jasné a světlé pojetím, vroucné a něžné citem. Jsou svátečním šperkem Církve Páné. Bohaté modulace, jakých dosud tnáme, zůstavil nám nejvíce sv.l\>.elioř. Velebné nápěvy jsou hodny takového mistra.
2.	Jubilace nejsou samy sebou hudebním krásnem, nýbrž jsou okrasou, která z testu vyrostla a testu jest podřízena. Jsou zde na oslavu testu, aby zpívajícímu a se modlícímu bylo lze lilouběji vniknouti v tajemství slavnostní.
Jubilace s tester= přesné slučovati při praktickém přednesu není téžl:o tomu, kdo vůbec bohaté nápcvY zPlvati umí. Vždyt květina pestrá a vonná vystupuje ze pně, který ji nese. Ani nápév, ani recitace testu nesmí újmy trpěti, ze-jména nesmí se trhati celistvost slov. Oba živly dlužno sloučiti v souladný, líbezný celek. Proto nesmí se nikl}' v témž slově oddychovati bczprostředné před novou slabikou testu.
Pro ryze hudební pohyb jubilacíplatí prav idla j iž udaná. Dlužno skupeniny náležitě děliti a spojovati. Správné přednešené jsou rozkoší zpěváků. Objevuje-li se oku zpěvákovu kus starého cliorálu s takovým nmožstvím not bez testu, že při pohledu na vinitý pohyb skupenin notových znal: závrati se děsí, srdce nám jásá nad piností vzletu a radosti.