Zi1ámoti, že hymnologie staročeská vznikla již ve XIV, století, ano některé pisně její ještě staršího jsou původu. Le pak právě za XIV, a XV. století obcování Poláků s Čechy bylo hojné a .jazyk český, tehdy již vytříbený a ustálený, měl značný vliv na tvoi'ící se teprve spisovný jazyk polský') na snadě jest, ie tim vice i posvátný zpěv polský vzdělával se podle vzoru té země a říše, jei byla mu kolébkou i křestianství.
V XVI, a XVII, stoleti vliv češtiny na vývin polské písně posvátné dále a stále potrval, ano i vzrostl, ježto uiivání jazyka českého bylo tehdy v Polsce ne-málo oblíbeno a rozšířeno, a to zvláště v bohosloví''). Tudíž nebude nám divno, že také hymnologocé polští v oné době počali vedle příkladu Čechů skládati kan. cionály, převádějice do nich vedle původních téi ne-málo pisní z češtiny a němčiny. Piekládali pak na vzájem i Čechové XVII, stol. písně polské do češtiny, jako Amos Komenský) a j.3)
Zásady tuto vyslovené dovozuje spisovatel důmyslnými a zajímavými piiklady.
Od v z n i k u a v ý v i n u posvátné písně polské přechází spisovatel k oceněni n á p ě v ů, doznávaje, že polská píseit posvátná zrodila se sice na luhu českém, ale však záhy počala se těž vlastními cestami brati, tak že si Poláci během věků jako my Čechové vypěstovali samostatný strom posvátné písně. Tuto piseii prodechti zvláštním rázem melodickým a ještě více rhythmickým, jími liší se od písně naší i od písní všech ostatních národů křesfanských. Radost i žalost zbožnou vyjadřuje Polák ve svých písních také svým zvláštním způsobem, svým rázem a duchem národním, polským. Tudii postřehnouti a uznamenati lae i v této písni neposlední, pozoruhodnost známku národního rázu a ducha polského.
Však co do hudebné krásy, ceny a způs o h i 1 o s t i těchto pisni k bohoslužbě nejsou všecky stejny, ano jevi se mezi nimi až i nejkrajnějš[ rozdil od překrásných nápěvů ceny nehynoucí až do lehkých, ano i triviálných.
Zvláštnosti polského typu náboiných písni jeví se jednak rhythmem, jednak melodiemi, zvláště některými postupy rhythmickými i frásemi melodickými.
Vzhledem k rhythmu znamenáme, že se mnohé pisně berou třídobým taktem polských mazurků. Skoro po‑
t) Slovník naučný, VI. (Polsko) 6oi.
z) Viz o tom v Čas, č. Mus. 1830 str, 29 a j.
3) Vizme Rejstřík písní v jeho Amsterod. kancionále,

lovina nápěvůve zpěvniku Miocluševského má tiidobv takt, a to ku podivu i nejváinější a nejUolnější.
Co mel o d ii zvláště se tyče, doznati jest nám po pilném uvážení :
Originální nápěvy polských písní (neohlížíme-li se po těch, jež odjinud byly vypůjčeny) vyznamenávají se celkem zvláštní lahodou, jemností a uhlazeností, ale i iivostí, a přece zároveň i důstojnosti. A tím právě jeví se nám býti také věrným odleskem národniho typu ducha polského.
Však stmí Polák také mohutný výraz dáti hlubokému pohnutí, radostnému i ialostnému vzrušeni mysli. i takových písní hojně se jeví ve skladu polské písně.
Přijímajíce c i z í n á p ě v y, upravovali si je dle svého ducha a své povahy, jako své pin,odní písně.
V 18. a 19, století i polské písni nastal úpadek následkem netečnosti a chladnosti náboženské, jež ariosním, světáckým, bezcenným a nedůstojným, ano až i triviálným nápěvům dávala vznikati a clo chrámů i k úkonům nejsvětějším vnikati, a nešfastný pád řiše zajisté ho nezadriel.Avšak přece sluši vyznati, alespoit pokud souditi lze z vydaných zpěvníků, ie vlastní, polská píseň původní neklesla v této době až k takové triviálnosti, jako píseit česká, jíž duch neblahého jozefiuismu nachníru mrazivě se clotknul a stary' pel její tak sežehl, ie třeba mnoho práce a boje, bychom ji opět oživili, osvěžili a očistili. Nevitu, clo jaké míry toho v Polsce třeba jest; ale tolik víme, ie onen mrazivý dech, který vál v sadu naší písně, přístupu a vlády neměl v Polsce. Tím způsobem vysvětluji si, proč polská píseit tak hluboko neklesla, jako naše, (leč v pisních či nápěvech cizích, od sežehnutého západu vzatých), nýbrž i v té době vždy ještě jistou míru ušlechtilého v. razu sobě zachovala.
Všeliká tvrzení dovozuje spisovatel četnými pří-klady hudebními.
Ze stručného dějepisného přehledu jde na jevo, ie také polská píseň posvátná důležité místo drií ve světě křestianském vedle české sestry své, s trii úzce souvisí ode dávných věků.
Proto i toho zasluhuje, by přesné, pravé nápěvy starých písní byly vyhledány, sebrány, kriticky ohledány a na veřejnost podány.
K. Konrád zavděčil se všem Cyrillisturn za spis rovněi důmyslný, jako poučný. Nechti všudy z pouti dozrává jemu i nám tak sladké ovoce,
I,eMier,

OBSAH : Jaro ccrilleké. — P. Ambrože Kienle „škola chorální”. — Hradecko-Kuklenský kxneionál a graduál. — Obecná jednota Cyrillská: Čechy. Arcidiec. Pražská: Praha. Diecése Královéhradecká: Lanžov. Vamberk. Diecése Budějovická: Črrnovice. - DIorava. Diecése Brněnská: Brno. Bohntice. Hodonin. Kobyli. KuNin. Slavkov, Třešt. — Věstník hudební
S bndební přílohou číslo 10.

,Cyrill" vychází vidy 15. ka-'dého mésíee. Předplatné, jež činí poštovní zásylkou na celý rok 2 zl., na půl leta
i zl., přijímá pouze na jednu z těchto dvou dob admittistt'aCe v Karlíně, číslo 234. Jen frankované listy se
přijímají. Rukopisy redakci zaslané nevracejí se. Dopisy, týkající se redakce, budtei zasýlány F. J. LehnerOVi
franco, v Karlíně, Č. 234. Reklamace zasýlány budtež do expedice: Akademie křestanská v Praze,
Řetézová ulice číslo 223.
Nákladem vydavatelovým, — huihtisk;írna »Polililcyu v Praze