— 74 —

se nápěv z melodických slabik, neum (částí vět) a distinl:cí (vět). Melodická slabika má jeden, dva, ti•i tony; platí v chorálu, co slovo ve větě. Dvě nebo tři slabiky tvoří neumu, část melodické věty. I. jedné nebo více neum skládá se distinkce, celá melodická věta.
Ze zásady této odvozují se pravdy a rozdíly od hudby moderní, jak následují: t. Chorál nezná taktu; jest svobodně
rhythmickým.
2.	Na místo j ednotlivýcli t a k t ii nastupují inalé skupeniny tonové, z nichž nápěv melodicky se staví.
Tony nejsou stejnéhotrvání, jež řídí se melodickou strukturou, místem, jakého ve tvarecli tónových zaujímají a deklamací textu.
N o t a m i neukazuje se tudy ž á d n é trvání t ó n n, nýbrž pouhá modulace, stoupání a klesání jakož i stavba nápěvu.
Jako v taktu hudby mensurální odpoviclaj í si rhythmicky i skupeniny n á-p ě v ů choráluícli souměrností a cenou.
6, Zpívání nápěvů chorálních v t a k t u j est ohyzdnou karrikaturou.
7- Svobodný pohyb není však 11 b o v o 1 n ý, nýbrž jasně stanovený. 1\Iá určité čáry, tažené nikoli pravítkem , nýbrž opsané volným obloukem. Při rhythmu neprávě pojatém bývá zpěv namáhavým; v pravých kolejích bývá snadným a příjemným.
8. l'ravý pohyb udává t r a d i c e t. j. ústní poučení a dobrý vkus. Hoši přiučují sc mu bez obtíží.
Pro přednášku tvarů tónových plati tiři základní pravidla:
i. Tvary dlužno od sebe děliti.
2. Nutno přivésti je do pohybu od-měřeného, rovnováhu šetřícího.

3 . Tvar j ej ich musí býti a c s t h c t i c 1: y krásný, t. j. zal:ulaceuý čarou okroulilou.
Tony jednotným tvarem tonov3 m zobrazené dlužno i ,v přednášce co nejúžeji spojiti. Snůra perlová nesmí býti přerušována.
Tvary tonové jsou stavebním kamením rhythmu. Nápěv se zpívá, jako bychom asi periodu řečnickou přednášeli. Kazatelé tak činívají, aniž by začasté vědomi si byli pravidel. V dobré recitaci každé slovo nepatrnou pomlčkou se odstavuje. Co v tištěných notách jest spojeno, dlužno zpívati jedním dechem, nesmí tím však ani nápěv, ani text škody trpěti. Kreslí-li umělec vzletný ornament, třeba arabesku, čáry se dělí a opětně slučují, zde se setkávají, tam se vzdalují, alf: vždy v jistém, odměřeném pohybu; souměrností veškeré komposice dostává se každému podřízenému členu vlastní tvárnosti. Místem ve větě nápěvné bývá každý jednotlivý tvar blíže určován, a celé větě do-stává se pravého světla a pinélio významu tím, co předcházelo a následovalo.
Jsou různé druhy zpěvu chorálního, prosté a bohaté. Připadá-li na tonovou slabiku pouze jeden ton či jediný, malý tvar tonový, nazýváme zpěv s y 1 1 a b i c l: ý m, bohatější zpěv slove m c l o d i c k ý m.
Při zpěvu syllabickém určen jest rhythmus textem. Má-li slabika textu pi-ízvul:, jest i nota přízvučnou; na slabiku bezpřízvučnou připadá rovněž i nota lehká. Text udílí tonu veškeré nuance a odstíňování, kterými i volná, živá řeč se vy-značuje, a již žádnými notami vyjádřiti ne-lze. Proto každý ton schopen jest velké rozmanitosti. Kdo správně recituje text, má již i rhythmus nápěvu. Vše ostatní jest svobodným právem nápěvu. Při recitaci nesmí ani nápěv újmy trpěti.
(Pokra ování.)

Hradecko-Kuklenský kancionál a graduál.

Yři našem chrámu Páně sv. Anny, který piivodně od roku 1344 na druhem ostrově Labském za Pražskou branou na rozsáhlém a lidnatém podměstí Hradeckém stával, ale r. 1776, když Hradec Králové za příčinou pevnostní stavby svých podměstí zbaven býti musil, od 1v'Tinoritů, jimž i s klášterem od bitvy Bělohorské náležel, zbořen a na jejich roli řečené Kuklena znova vystavěn byl*), zachovaly se na naše doby dvě vzá

cné památky umění českého — kancionál a graduál — známé vůbec s jinými ještě pod jménem Hradeckých l:ancionálův.
Náš kancionál jest objemná kniha 38 cit vysoká, 26 cm široká, io cm tlustá, váží skoro 5 kg a čítá 293 listy; desky a hřbet potaženy jsou koží, v níž vytlačeny okrasy a malé, v krajovou ozdobu přiřaděné obrázky svatých evangelistů. Rohové Icování schází, jen dvě mosazné úzké spony zůstaly. První

*) »Místopisné paměti města Hradce Králové« od prof. W. W. Tonika.