— 61 —

n e j r yr, e j š í li o při zpěvu. »Non nobis I)omine!« zpíval Vykupitel při poslední večeři; »ne nám, Hospodine, ale jménu 'tvému sluší sláva « Kdo v kostele chce zpívati solo, aby se vypínal a stkvčl, olupuje Boha o chválu; tací podobni fariseůtn pozbyli již oclmčny své. Z. istaň dále vypovězeno olTavné žárlení, kteréž
u mnohého zpěváka, u mnohé zpěvačky se vyslc}'tuje; má původ v ďáblu. Posléze bylo by též oliavuostí, zpívati pouze k vůli platu, bez všelikého dobrého úmyslu.
4. S p a s i t e l jest pi-íkladem, kterak dlužno zpívati v d u c li u a v p r a v d č. 'Lpívati
v duchu znamená zpívati s rozmyslem, zpívati od srdce, zpívati s nadšením. Zpívati ústy, když srdce o tom ničeho nezvědělo, jest bez ceny před Hospodiuem a neuchvacuje ani srdce lidské. Jalto zpíval Pán, pohřížen jsa v myšlénku
o nejsvětější oběti, má i křcstanský sbor pčvcclry" polTřížiti se v občt oltářní a zpívati jsa věrou hluboce proniknut. Pějí-li ítsta pěvcova »Kyric eleison,,, má v-dce býti pino žalu; v »Gloria,, má jásati, a v 4-Iosauna« pocitovati radostnou touhu po příštím Páně.
~. l3ožsl.ý Vykupitel uka-ruje, kterak v pravdě dlužno modliti se, zpívati. V p r a v d ě zpívá zpěvák kostelní, j estlie zpívajc v »Credo«: »Věřím v jedou svatou, katolickou a apoštolskou Církev«, ul římnč to tak myslí; jestliže odpoxídaje slavně: »Máme srdce u IIospodina«, srdce jelTO skutečně l: nebi se vznáší; v pravdě zpívá ]cřesfansl:ý pěvec, jestliže zpěv není ze lži obviiiován ž i-v o l c ui. Druhdy považováno zpívání kostelní za neobyčejní: vyznamenání a kdo těžce porušil l: cstanský mrav a tudy cest veškerého pčvectva, byl z choru kostelního vyloučen. 'Falz to má býti i nyní. 1'án liůh oblibuje si v nejprostějším zpěvu provanutém duchem poslušnosti z úst neposkvrněných. »1Ztové však ničistí,« praví písmo svaté, »jsou ohavností před Hospodinem.« Sv. Jan Zl. napomíná: »Zpívejte Hospodinu životem svým.«
Tal: zpíval Pán Ježíš, tak zpívati mají katoličtí zpěváci l:ostcluí jakor",to uěcníci Ježíšovi, pamětlivi jsouce, že jsou náměstl:y levitů Israele, nástupci křesfanů katakomb, konajíce čestný úřad, jejž druhdy zbožní řcliolníci co nejhorlivčji konali. — .\no, katoličtí pěvci cl.oroví, vy jste ve clTrámě BožínT zástupci svatých sborů anděl-s 1; ý c h ; proto zpívejte, jako Spasitel zpíval

v poslušenství, s posvátnou uctivostí, v ryzím úmyslu, v duchu a pravdě.
\no! račiž Spasitel dáti, aby všickni duchovní představení kostelů a ředitele: choru j e d n o b\-li pro hudbu posvátnou, — tito při vší oběti »královst\ í Božího a spra= vedlnosti jeho hledajíce«, osino též lc tomu působíce, aby »vše ostatní bylo přidáno., »Kdo o l t á ř i slouží, s o 1 t á ř e živ býti má« a to nikoli příliš spoře. — Nechat zpěváci kostclt.í jsou neunavitelnými při cvičení se k vysoce čestné službě, zpívati před Hospodinem; — neclTat rodičové rádi za-svěcují dítek svých k službě zpěvu posvátného, stále předpokládajíce, že v clioru vládne zbožnost a přísná kázeti ; — neclTat obce neštití se i hniotnýclT obětí ve prospěch hudby kostelní; Pán Bůh jinT toho 1TOjně odplatí. »Cantate Domino canticum novum.-»Zpívejte Hospodinu písetť novou, nebot jest nátn divné věci učinil.,
V uvedenénT obsaženo jest niuolio vclěčué látky p r o 1: á z á u í. 7.áležitost Cyrillská jest především věcí ,liturgickou a patií na kazatelny. Jest již na čase, aby l oO icčnč zamknula se ústa těm, kdož ze zaviněné nevědomosti prolTlašují záležitost Cyrillskou za soukromou libůstl:u hudební, jako by šlo o věc spornou a pocliybnou. Kde Cirkec tak jasně mluví, není žácinélTo sporu a ne-jistoty. Dlužno otevříti oči všem, aby zvěděli, že zpěv kostelt.í jest podstatnou částkou posvátné liturgie. Jakým cluclTent se nésti má, předpisuje Církev tak jasně jako slunce. Kde Církev promluvila, jest soud jednotlivců, piíčíci se zásadám církev-ním pouhým soukromým míněním, bez všeliké oprávněnosti. Liturgické předpisy při-krajovati si dle vlastní choutky hudební není nikterak a nikomu dovoleno. I, i t u r g i-c k ý m i ]c á z á n í m i dlužno důkladně a ustavičně lid poučovati, aby vžil se v ducha nadpřirozeně krásné a velebné liturgie katolické. Tedy na kazatelny s věcí Cyrillskou ! jelikož oslava bohoslužby zpěvem předepsaným, odporučeným aneb aspoti trpěným jest záležitosti eminentně církevrí. Jsme dosud jen v počátcíclT. Lze snadno spočítati kostely v jednotlivýclT diccésích, kde se zpívá duchem círl:evníut. ()hromná většina nepovšimla si dosud toho, co j est povinností katolickou. Ctenářstvu »C}°rílla« zavděi í se každý, kdo ve sloupcích listu i hudeb, ím laikům poskytovati bude vliodné látky k liturgickým lcázáníuT. \ž kazatelny obecněji lTlásati budou zásady C y r i 11 s k é, poroste přirozeným počteni též počet jednot Cyrillských. Cílemnaším