— 59 —

3. Zpěv kostelní v době po Kristu
v Církvi novozákonní.
Věrni rozkazu apoštolovu, zpívati a chváliti Boha srdečně žalmy, cliválami a písnii:l:ami ducliovními, zpívali první křestané v katakombácli s dojemnou nábožností žalmy své, »klaníce se Otci v ducha a pravdě.« Nápěvy nerůzuily se asi podstatně od clrrámového zpěvu starozáhounílio; hudbou církevní prvotní cú•kvc byl jednohlasný zpět chorální. Kostelní zpěv prvních století musil vcleúclrvatnč dojímati. Pí-ítomný svědek — sv. Augustin — to popisuje: » Jak jsem plakal za Tvých chvalozpěvů a písní, o bože lilubocc dojat jsa slovy, která Církev Tvá líbezně zpívala; slzy tekly a nnič blaze při tom bylo!,,
l\'.ozlcvétající kláštery zejména byly zároveti školami pěveckými Nového ",álcona. Od té dob}- nikdy nedozněla ui ve dne ni v noci harfa Davidova, zpěv žalmový. 1 vně prahu Mrkve rozmnožily se písně posvátné. Otcové církevní velebí nade všecko modlitba žalurů, zpěv žalmový. Sv. Ambrož napsal před 1400 lety : »Lalm jest obecnou mluvou lidu kí•estanského, lilas Církve daleko znčjícím vyznánítn víry. Zalmem pozdravujeme východ jitra, žalm jest ozvěnou doznívajícílio dne za večera 	žalm zpívá císař a I,rostý člověk. Zpíváme jej v kostele, zpívámc jcj doma; bezděčně mu rozumíme.,
Modlitba žalmů a zpívání žalmů zůstalo až po dneš:tí den hlavní částkou naší boho-Aužby liturgické. Tak v nešporách, tak při zpívané mši svaté, když mešní testy úpině se zpívají. Přistupuje-li kněz 1: oltáři, za-znívá k slavnostnímu početí nejsvětější oběti zpěv žalmový (lutroitus), žalmy znějí za od povčd epištoly (Graduale), žalm}- se ozývají, kdys lcnčz posvátné dary obětuje a světí (Off"ertoriunr), za zpěvu žalmů posléze nebeská liostina se slaví (Communio). Věčná škoda, jestli že právě střídavé písm žalmů pí•i nejsvětější oběti namnoze zcela umlkají a i žalnry nesporní rrezí-ídka jen zkracované sc prozpčvttjí.
Reč zpěvu liturgického (při zpívané mši sv. a p.) byla vždy latinská, řeč Ríma, ]:de sv. Petr zemřel a odkud k nám víra přišla. Též v jednotě řeči obětní, v řeči zpěvu liturgického jest cosi velkolepého. Necht putuje vycvičený pěvec círl evuí do nejvzdálenějších končin země, v kostele při nejsvětější oběti cítí se býti domovem. Il-Inčz zpívá »Gloria« týmže způsobem jal:n u nás a sborový zpěv ,Benedictus«, »: -nus Dei« jsou zvuky dobře povědomými. — Též Israclité v pozdějších dobách konali svou bohoslužbu stále a stále řečí staro

hebrejskou, ač lid starohebrejštinč již ne-rozuměl. Podobně se to má s některými od-loučenými sektami, j alco jsou Koptové v Africe, kteří při bohoslužbě užívají řeči lidu neznámé. Čeho však lid ku poučení tí-eba má, jako jest výklad evangelia a kázání, koná se sanio sebou všudy nářečím lidu. Církecuí sněm Tridentský nakazuje, aby lid pilně o obsahu latinských modliteb a zpěvů poučován byl. Zvláště zpěváci mají býti poučováni o tom, co zpívají dobrými lcuihami modlitebními, které jsou překladem 1llissálu a Vesperálu (n, př. Pachtler »mešní kniha« (2 marky) neb 1\Toufang »Officium divinum« či »\Iissale« a »Vcsperalc« [u Lc Rour ve Strassburyu], Mohr »Vesperale,<), aby se vžili clo ducha círl:evního. Kde všemu tomu se nerozumí, schází zpěvu hlavní věc, — schází du.~c.
hudbou po mnoho věků byl c h o r á 1. V- pozdčj5ím středověku povstal ke zvelebení slavné bohoslužby v í c e h 1 a s ý z p é v c í r 1: e v u í. Zvláštního věhlasu jako skladatel získal si i-ímslý mistr liudební Palestrina v 16. století. Později doprovázen byl zpěv též smyčcovými a ťoul:acími nástroji hudebními (hudba nástrojná). Při tiché mši svaté, pi-i odpoledních pobožnostech a při kázání užívalo se však zpěvu obecného liž ve 12. a 13, století řečí lidu. Varhany vyskytují se již v počátcích středovělu. Karel Velký dal r. ~ 1 varhany zliotoviti pro císařský dom v Cáchách.
4. Znešvařená hudba kostelní.
Jaký obraz poskytuje mnohý katolický sbor kostelní! —Druhdy obklopovali zpěváci oltář v posvátné uctivosti, oděni jsouce rouchem církevním, sdružovali se s anděly ke zpěvu bohumilému, — a nyní — od oltáře vzdáleni tal: daleko, pokud jen možnost dopouští, jest sbor kostelní na mnohých místech pohoršením a ohavností na místě svatém. Jsou to — zvolali bychom zde a onde •— levité novozákonní? Nástupcové zpěváků vkatakombách:' Náměstkové zbožných řeholníků minulých dob? Jak velice se zvrhli odpadše od vzoru svého, kterým jest sáta Kristus Pán! — Jestliže mnohý zpěvák zpívá »Kyrie eleison« (Pane, smiluj se nad námi!), zní to 7 úst jeho jako posměch, — jazyk volá »Glorificamus Te« (zvelebujeme Té) a ten samý jazyk olupuje šepotem již v kostele Pána Roha o čest ; — »Sursum corda « zpívá kněz a lid odpovídá) : »Ilabemus ad Dominem« (mám srcice u Pána). Jde tato odpověd` všem od srdce?
3) Jest velkým zlozvykem, jestliže v mnohých krajinách jen varhany udpovídají.