54 —
SLO-VIrO
kly katolick'm zpěvákům kostelním a jejich N itelům.
Napsal Aut. Houser, katecheta a jednatel cecil, jednoty diecésní c Augsburgu.

Jistého dne díval se božský Spasitel s hory Olivetské na nešťastný Jerusalém rozkládající se u nohou jelio a slzy řinuly se z očí jeho svatých. Krátce na to vstupuje do chrámu věčný syn Boží spatřuje spuštění na místě svatém; hluboký žal mění se v trpkou přísnost, slovo žaloby stává se nejostřejší důtkou. Pán, vtělená Laskavost, kárá prznitele chrámu, poráží Moly penězoměnců, vyhání kupující a pro-dávající dutkami a praví v posvátném hněvu: »0c1k1iclte to odtud a nečitite dům otce mého domem kupeckým. Diun můj domem modlitby slouti hude.« Tak přísný byl Vykupitel, když spatřil pohoršení na místě svatém, — a přec hanobitelé chrámu byli jen v pře cls í n i pohanské, — a clirám byl jen obra-zem a stínem novozákonního stánku Božího, v němž věčné světlo před tabernakulem pLípolá. O, kéž by nebylo nikdy vypravovati o pohoršení v katolických kostelích, kéž by nebylo třeba mluviti o zlořádech, které na. mnohých katolických kruchtách se uhnízdily.
V následujících řádkách mluví se o dějinách zpěvu církevního, kterak hudba církevní se odrodila a kterak všudy jival: býti má. Sv. Cecilie, patronko hudby posvátné, uclčl, požehnání svého!
Přehled dějin katoliclzé hudby kostelní.

]. Zpěv kostelní za času před Kristem
Pánem v Starém Zákoně.
Nejvznešenější, co člověku lze činiti, jest klanění se Stvořiteli svému. Nejs l a v n ě j š í m tvarem modlitby j est modlitba zpívaná, písek náboženská, a nejvyšším vrcholem hudby náboženské jest 1 i t u r-,-ický zpěv př-i obětní službě Církve.
Již za Mojžíše udělovalo se požehnání kněžské a zdvíhala a spouštěla se archa íunluvy za zpěvu zvukem trub sprovázenélio. Když napotom Samuei jako nejvyšší kněz a soudce nad Israelem panoval, byli to žáci 1>roroczé školy jeho, kteří pěveckými sbory Boha chválíce svatostánek obklopovali. Pak se objevil David. Vyvolil ze zástupu levitů čtyři tisíce zpěváků, ustanovil nad nimi zlalené mistry pěvecké, ujav se sám vrchního řízení. Posvátným zpěvníkem však, který 24 sborům clo rukou dal, by1 žaltář. Kdykoli slunce na východě Jerusalema vystupovalo aneb za vrch Sionský se sklánělo, za-

znívaly k ranní a večerní oběti žalmy za průvodu harfy; zvláště slaa:iě znívalo o nových měsících, o svátcích letnic, posvěcení chrámu, stánků a vellconočnícli slavné I Ltlleluj a (žalm 1 12 -117), a když napotom o svátcích stánku Hosanna (t. j. »vysvobod«) zaznělo, tehdáž mával lid radostně rozechvěný slavnostními májemi, tak že šelestění osvíceným chrámem provívalo. K liturgickému zpěvu levitů odpovídal lid bucT ruce zdvihaje aneb k zemi padaje toliko svým dalekoznějícím omen, lzdežto písně mimo doby bohoslužebné v ústech jeho nikdy ne-umlkaly, takže předsíň chrámová, obydlí, pole, silnice bez přestání jimi zaznívaly').
2. Zpěv Kristův.
Pán Ježíš pí•edobrazením a vzorem kostelních zpěváků novo-ztíkonních a ředitelů jejicli.
Pán Ježíš, přišed napinit zákon a pro-roky, nezrušil, nýbrž znova zpečetil zpěv posvátný starého zákona, — a v pravd,í myšlénka: Samo Slovo věčné zpívalo p()řuhnanými boholidskými ústy žalmy oct nejútlejšího věku pacholetského, již tato je(iin:t myšlénlza ovívá písně žalmové novým, ncv} rovnatelným kouzlem a má nám zpěv žalmový učiniti nejsladším zam;;stu'ulím2). Ano, Pán pěl žalmy po celé živobytí a kcly, blízkým byl smrti a na Zelený čtvrtek ustanovil oběti novzál:onní, — zartiívaly opětně žalmy k svátostnému úkonu. Starozákonní večeře velkonoční předcházela mešní oběti a písně k úkonu předepsané (žalm 112—117) staly se zpěvy zelenočtvrtečuími. V síni večeře Páll byl Kristus Pán ř iditclem sboru a celebrantem zároveli, svatí apoštolé lcostclními zpěváky, hudbou chorální zpěv starozákonní. A talc chtěl Syn Boží býti př-edobrazením a vzorem i zpěvákům kostelním Nového I,-ikona jím ustanoveného i zpěvu oltářnímu i sborovému. — Zpěv starozákonních pěvců chrámových byl začasté pouhé=m zpěvem rtů ; srdce nezpívalo spolu. Proti žaluje Vy-]cupitel: »Lid tento ctí mne ítsty, ale srdce daleko jest mne vzdáleno.« Kostelním zpěválům novozákonním platí slova: »Přichází hodina a n}•níť jest, v níž praví ctitelé ]:laní se Otci v duchu a v pravdě.«
7, výtečného díla: ,Die Psalmen, od Dr, ATaurusa \Voltera, arciopata Reuronské kongregace. ~) Týž.