— 54 —

Staří mistři předčí nás v tom, že ducha, jenž má panovati v chrámu ve své velebnosti a čistotě, do svých skladeb vložili. Jest sice obtížno díla jejich provozovati, zvlášt kde není pohotově sbor k tomu účelu dobře nacvičený. Ale nesmíme se lekati obtíží. Nejen že sloužíme tím nejvyšším záměrům, důstojně bohoslužbu oslavujíce, i my se při tom zušlechtujeme.
Schumann zapovídá ve svých pravidlech sprostou hudbu poslouchati, neřku-li pro-váděti. At navždy zmizí z kostela jména: Fiihrer, Rossini, Taške, Bůhler, Lohr, a j. Místa jich at nastoupí a sice vším právem řehořský chorál, Palestrina, Orlando di Lasso, Vittoria a mnoho skladeb v nejnovější době

skládaných. Komposice, jež vydává list tento, není mi třeba odporučovati, zejména práce Skuherského, Foerstera, Hrušky, Nešvery, Sychry a j.
Mějme vždy na zřeteli jen dobrou ušlechtilou hudbu mistrův osvědčených, neb na její praktickém provedení závisí naše zkušenost a na této zase náš soud o hudeb-ním krásnu. Čím častěji nám popřáno bude díla klassická slyšeti, tím určitěji budeme souditi, co do chrámu patří a co ne. Kom-posic takových nesmíme ale strannicky voliti ; není vše, co jest staré, proto již i dobré, a co nové, snad špatné. Ridme se i v tom radou sv. apoštola : »Zkoumejte vše a to nejlepší podržte «

FEV-=zZi E=0ZT.
Cyrillská slavnost v nebi.
(Apokaliptieká parafráse.)
Popisuje eyrillský pěvec pozemský.

Vzletěla duše má od prachu zemského a vysoko zatoužila i povznesla se až do slávy věčné, aby zde naslouchala nebeským harmoniím, piným dokonalého souzvuku, jakého na zemi není, a prázdného všech zlo-zvuků, jichž na zemi pino. Vznesla se duše má k té nebeské hudbě, aby se osvěžila, posilnila i očistila ode všelikého neladu a zlozvuku pozemského. — Cyrilští pěvci a pěvkyně povzneste se na chvíli se mnou do této nadhvězdné říše na kůr slávy věčné a pokochejte se také jednou v té přelíbezné slavnosti cyrillské, jež v nebeském kůru od věků do věků se koná; jstet i vy k ní po-voláni.
Introit (vstup); II.Obět Beránkova; III. Svatba Beránkova.
Pominula země s mořem svým, zahynulo i nebe prvé a nastalo nové nebe, zrodila se tvář nové země, na níž přebývá toliko cnost a spravedlnost Boží. 1) I sestoupil s nebe na tuto obnovenou zemi nový Jeruzalem spanilý jak nevěsta, okrášlená muži svému. A mocný hlas s nebe zvolal: »Aj stánek Boží s lidmi a přebývati bude s nimi. A setře Bůh všelikou slzu strastí a trudů pozemských s očí jejich, aniž je bude trápiti jakákoliv bolest, křik nebo kvílení, ježto všeliká utrpení prvé země pominula; neb ten, který jest alfa i omega, počátek i konec, obnovil všecky věci.«
I zastkvěl se tento nový Jeruzalem slá-

vou nevídanou. Vzdělán byl všecek z pouhého zlata, jako křištál čistého, a ozdoben byl drahým kamením.-) Chrámu v něm ne-bylo, nebol Bůh všemohoucí a Beránek Boží jsou chrámem jeho; aniž potřebuje slunce nebo měsíce, ježto nesmírná jasnost, jež vychází z Beránka, jej osvěcuje. Proto není v něm noci, aniž tmy jakékoliv; nebol veliká noc pominula i nastal veliký den světla věčného. A do města tak čistého nesmělo nic poskvrněného vejíti, aniž ohavnost, ani lež, aniž jakákoliv nepravost, alebrž toliko ti, jichžto jména jsou zapsána v knize života, již drží Beránek.
I. Introit (vstup).
I žasnul jsem nade všelikou krásou a slávou, jež tu oku mému se zjevila. An ještě jsem pohroužen byl v žasu, otevřely se dvéře v nebi. I objevil se v něm přestkvoucí trůn a na něm seděl Hospodin, oděn jsa v lesklé jaspisové roucho svatosti a vítězoslávy nekonečné. Vlasy jeho byly jako čistá vina, z trůnu jeho šlehaly ohnivé plameny přísné spravedlnosti; kola trůnu byla jak hořící oheá a kolem celého trůnu i hlavy Hospodinovy klenula se smaragdová duha láskypiného milosrdenství. A před Hospodinem na tomto trůně stkvoucím okázalo se v tu chvíli znamení veliké : »žena, oděná sluncem a měsíc pod nohama jejíma, na jejíž hlavě stkvěla se koruna dvanácti

') Zjevení sv. Jana 21, I.—z.	1	2) Zjev, 21, 18. 19.